350 GUSTAV CASSEL. 



denna allmänna orsak är den, att fastigheterna i genomsnitt icke kunna 

 bära en högre skatt än som de få bära på grund af den taxering, som 

 nu är rådande. Saken ligger helt enkelt så, att praktiska omständig- 

 heter förbjuda oss att höja de nuvarande taxeringsvärdena. 



Den lösning, som praktiken funnit på frågan är den, att man taxerar 

 fastigheterna lägre än hvad de skulle varit taxerade, ifall man tagit med 

 hela den växande skogens värde. Hvarför kan man då icke taga med 

 hela detta värde? Jo, därför att skogen icke alls lämnar någon afkast- 

 ning under hela uppväxtperioden. Det är först då skogen efter många 

 års mellanrum afverkas, som den lämnar en inkomst för fastighetsägaren, 

 eller ock är det så, att skogen visserligen lämnar inkomst men icke åt 

 ägaren af fastigheten; ty om han har upplåtit afverkningsrätt för någon 

 tid åt en annan, och denne afverkar, har inkomsten sålunda icke hjälpt 

 fastighetsägaren. Han äger icke medel, hvarmed han kunde erlägga en 

 högre fastighetsbevillning och därmed följande kommunalskatt. Särskildt 

 i detta senare fall har man på grund af billighetsförhållanden funnit sig 

 föranlåten att sätta taxeringsvärdet tämligen lågt. Alltså få stat och 

 kommun i regel för liten inkomst af fastighetsägarne. Men ej heller af 

 innehafvare af afverkningsrätt har en skatt kommit att i rimlig propor- 

 tion uttagas. Detta beror på, att man beviljat afdrag för värdet af 

 skogen på rot, som ansetts vara beskattad genom fastighetsbevillningen. 

 Därigenom nämligen att ägaren erlade fastighetsbevillning för skogen, 

 ansågs skogen vara beskattad, så att ej heller den afkastning, skogen 

 gaf, och som tillföll afverkaren, skulle beskattas. Så uppkom teorin om 

 stubbören, som vållade, att denna skogshandtering, som tillfört landet så 

 kolossala inkomster, blifvit alldeles otillräckligt beskattad. Detta har 

 naturligtvis varit en olägenhet för staten, men det har medfört ännu 

 större olägenheter för skogskommunerna, som i stort sedt icke hafva 

 några andra ekonomiska hjälpkällor än skogen. Då skogen i stor ut- 

 sträckning undandragits beskattning, måste följden blifva den, att mS iga 

 skogskommuners finansiella ställning blifvit mycket svag. I afseende på 

 frågan om rätt till afdrag för afverkaren har emellertid en annan praxis 

 blifvit införd från och med år IQ07. Nu räknas stubbörena såsom en 

 slags amortering af köpeskillingen, och sedan denna amortering är verk- 

 ställd, kan man anse, att afverkaren fått betala den ursprungliga köpe- 

 skillingen, så att han icke vidare får göra något afdrag därför. Detca 

 är ju en förbättring, men egentligen icke någon förbättring för skogs- 

 kommunerna. Afverkaren blir starkare beskattad, där han är taxerad, 

 men däraf hafva skogskommunerna icke någon fördel. I hvarje fall 

 kvarstår den ojämna och otillräckliga beskattningen af fastighetsägarne 

 för deras inkomst af skogen. 



