SKOGSBESKATININGSFRÄCAN. 355 



det ^'allde en inkoinstskatt, som ju hvilar pä en inkomst, hvilken skall 

 anses representera den skattdragande medborgarens hela personliga 

 skatteförmåga. Men så är alls icke fallet med den fristående skogs- 

 acccisen. Om vi tänka oss, att en sådan skogsaccis varit i verksamhet 

 under en längre tid, är det ju uppenbart, att den, som köper skogen i 

 syfte att sedan så småningom afverka den, vet, att när han har afverkat 

 den, kommer han att drabbas af skogsaccis, och han kan räkna ut, 

 åtminstone ungefärligen, huru stor denna skogsaccis blir. Alltså har 

 han anledning att taga detta i betraktande, när han uppgör köpekontrak- 

 tet, och han har då utan tvifvel förstånd nog att afdraga denna accis 

 från köpeskillingen eller med andra ord kontraktera en så mycket lägre 

 köpeskilling än han annars skulle göra. Genom detta förhållande kommer 

 således skatten att återväliras på den föregående innehafvaren. Man 

 kan ock.sä tänka sig, att köparen innehar skogen under lo, 20 eller 30 

 år och sedan säljer den utan att hafva låtit hugga ned den och således 

 tillgodogör sig den långa tillväxten af skogen. Då kommer han att få 

 mera betaldt än hvad han gaf, men den nye köparen räknar också med 

 den blifvande skogsaccisen och afdrager den i riktig proportion på sin 

 köpeskilling. Genomföres ett sådant resonemang, finna vi, att skogs- 

 accisen kommer att fördelas på de olika köparna i rätt proportion, så 

 att alla föregående ägare komma att drabbas af skogsaccisen, och att 

 densamma i praktiken icke drabbar .siste afverkaren ensam. På samma 

 sätt får importören, som erlägger tull för en vara, betala den själf, men 

 det är icke meningen, att han skall betala ur egna fickor, och det är 

 ingen som tror, att han gör det. Så kommer också skogsaccisen att 

 verka, sedan den fått vara i kraft tillräckligt länge. Att öfvergången till 

 det nya skattesystemet kan vara förenad med svårigheter och oregel- 

 bundenheter är uppenbart, men detta torde icke kunna förhindras. 



Detta resonemang kan naturligtvis icke användas, då det gäller 

 <len rena inkomstskatten, som skall grundas på den verkliga inkomsten. 

 Det blir alltså nödvändigt, om man vill konstruera upp en sådan skatte- 

 form som den skildrade, att den skiljes från annan inkomstskatt och 

 blir en särskild skogsaccis. Om man genomför en sådan, är det nöd- 

 vändigt att ändra taxeringsvärdena på alla våra skogsfastigheter på det 

 sättet, att den växande skogen icke alls ingår i taxeringsvärdet, men 

 väl naturligtvis värdet af själfva skogsmarken och rimligtvis äfven för- 

 manen af husbehofsskog, då man icke gärna kan göra afverkningen af 

 husbehofsskog till föremål för skogsaccis. 



Skogsaccisen skall vidare träffa den samlade skogsvinsten. Det ligger 

 1 sakens natur, att den bör betalas utaf fastighetsägaren, d. v. s. den, 

 som verkligen tillgodogör sig den samlade skogsvinsten. Den, som själf 



Skogsvåräs/oreningens Tidskri/t igog. 



