,c8 GUSTAV C ASSEL. 



ning af skogsbeskattningsfrågan. Alltså finna vi, att de förslag, som nu 

 föreligga i riksdagen, vare sig det gäller skattebidrag till stat eller till 

 kommun, icke gifvit sig ut för en verklig lösning af frågan och ej heller 

 äro en verklig lösning, utan en synnerligen provisorisk lösning med 

 mycket stora brister. Jag vill endast i förbigående framhålla den bristen, 

 att hela frågan om statens rätt till högre skattebidrag af skogsafverk- 

 gingen är tills vidare skjuten ät sidan, hvilket är en finansiell olägenhet, 

 som man emellertid möjligen kan finna sig i under de år, som återstå 

 till dess frågan hinner att slutligen ordnas. Men det är kommunernas 

 behof af ökade skatter, som är af mera trängande art och som skall 

 tillgodoses genom detta förslag. 



Den första anmärkningen, som kan göras mot detta förslag, är, att 

 det kan leda till dubbelbeskattning, och denna anmärkning har också 

 framkommit. Det blir en dubbelbeskattning, därför att skogsaccisen 

 skulle utgå vid sidan af den nuvarande beskattningen, som sker genom 

 fastighetsbevillningen. Man afser ju icke att taga bort denna bevillning, 

 utan att skogsaccisen skulle blifva allenast ett påbröd. Denna anmärk- 

 ning bemöter emellertid finansministern därmed, att den nuvarande be- 

 skattningen är ofullständig. I själfva verket är den nuvarande beskatt- 

 ningen icke en fullständig beskattning af skogsvinsten, därför att taxe- 

 ringsvärdena äro för låga och inbegripa icke skogens hela värde. De 

 nuvarande ta.Kcringsvärdena understiga väsentligen det verkliga värdet 

 och, säger finansministern, det finnes således en bred marginal för en 

 tilläggsbeskattning. Utan tvifvel är detta resonemang teoretiskt taget 

 riktigt. Men om vi undersöka saken närmare, skola vi finna, att denna 

 s. k. breda marginal är högst olika bred på olika ställen i landet. Inom 

 skogsskattekommittén sökte man göra en utredning, huru den nuvarande 

 bevillningsförordningen faktiskt tillämpades i bygderna och i hvilken 

 mån skogens värde verkligen toges med. De svar, som då inkommo, 

 gåfvo oss emellertid icke någon verklig vägledning för bedömande af 

 saken. De voro nämligen så utomordentligt sväfvande och så varierande, 

 att man icke kunde få någon fullt klar föreställning om, huru saken 

 verkUgen låg. Och just detta förhållande synes mig vara särdeles karak- 

 teristiskt. Det verkliga läget är, att bevillningsförordningen icke till- 

 lämpas efter någon enhetlig princip, utan den marginal, som genom be- 

 villningsförordningens oklarhet lämnas, är utnyttjad til! fullo, så att det 

 finnes fall, dä skogens värde icke alls medtagits, och andra fall, då hela 

 saluvärdet är inbegripet. Och mellan dessa båda gränser finnas alla 

 tänkbara mellanstadier. Detta kan nog vara rätt, säger man, men i 

 genomsnitt är endast en del af skogens värde medtagen, så att det 

 finnes kvar en marginal, som är tillräcklig för att tagas till användning 



