362 GUSTAV CASSEL. 



hända, men jag har icke kunnat finna, att den blifvit berörd. Förhål- 

 landet var likadant förra året, och jag tillät mig då offentligt påpeka 

 saken, men antagligen för sent, så att det icke togs upp. Jag syftar 

 här pä frågan om, i hvilken utsträckning man skall taga begreppet 

 kommun, då man talar om, att man här behöfver en kommunal skogs- 

 accis. Läser man Kungl. Maj:ts proposition, så skall man finna, att 

 anledningen till, att man inskränkt sig till den kommunala skogsaccisen, 

 är först och främst den, att man icke vill nu rubba beskattningen till 

 staten, hvilken snart skall helt och hållet omläggas på inkomstskattens 

 princip. Staten vill man således därvid utesluta. Vidare vill man hafva 

 en kommunal skogsaccis därför, att man öfver hufvud ämnar bygga hela 

 den kommunala beskattningen i större utsträckning än nu är fallet på 

 objektskatt och på intresseprincipens grund, en tanke, som jag ju an- 

 slutit mig till och under tio år sökt att arbeta för. Men detta skäl gäller 

 naturligtvis för alla slags kommuner, och jag vill säga i allra högsta 

 grad för vägkommunerna. Ty om någon börda bör betalas genom skatt 

 af objektskatts natur, bör täckas på grund af intresseprincipen, så är 

 det naturligtvis vägbördan. Dä man tänker pä de stora skogsdistrikten, 

 så är det uppenbarligen skogsägarna, som egentligen ha fördel af, att 

 det bygges vägar och att desamma underhållas. Detta skäl, att man 

 vill lägga hela den kommunala beskattningen pä intresseprincipens grund, 

 talar för att låta skogsaccisen komma att gälla alla slags kommuner och 

 i främsta rummet vägkommunerna. För det tredje anföres för denna 

 kommunala skogsaccis kommunernas trängande behof. Då vill jag fråga 

 alla de här närvarande, som äro sakkunniga — och de äro uppenbar- 

 ligen många: Är icke de norrländska vägkommunernas behof af bidrag 

 till sin skatt minst lika kräfvande som de borgerliga kommunernas behof 

 där uppe? Jo, för visso. Om vi analysera alla de skäl, som anförts i 

 den kungliga propositionen för antagande af en kommunal skogsaccis, 

 finnes det icke något skäl, som talar för att tolka denna term kommu- 

 nal skogsaccis så trångt, som sedan faktiskt gjorts i den kungliga pro- 

 positionen. Det kan ej heller finnas något .skäl för detta, utan, så vidt 

 jag kan se, är hela denna fråga om vägkommunens andel helt och hållet 

 bortglömd. Hade Kungl. Maj:t haft anledning att icke medtaga väg- 

 kommunerna, så hade väl denna sak varit sä pass viktig, att den för- 

 tjänt ett omnämnande och att skäl anförts, och detta hade man desto 

 mera kunnat vänta, som skogsskattekommittén föreslog, att accis skulle 

 utgå äfven för vägkommunerna. 



Det synes mig alltså, att, om man vill se den föreliggande frågan 

 ur den rent praktiska synpunkt, som uppenbart har varit bestämmande 

 för Kungl. Maj:t, och anser att nu ändtligen något bör göras för att 



