SKOGSBESKATTNINGSFRÅGAN. 365 



det förslag, som atlamnats af skogsskattekommittén — sä bör åtminstone den 

 licstämmclsen införas, att kommunerna icke få använda annat än räntan af de 

 medel skogsaccisen lämnar. I hvarje fall blir detta ingen förlust utan en vinst 

 för kommunerna, eftersom fastighetsbeskattningen skall bibehållas. 



Gfiieialdiiekliir Fndetiherg: Under förutsättning, att skogsbeskattningsfrå- 

 gan kommer att lösas mer eller mindre pä grundval af den nuvarande be- 

 villningsförordningen, skall jag bedja att ta fästa uppmärksamheten pä en af 

 herr I.undell i andra kammaren väckt motion. Herr Lundeli har i sin motion 

 framställt tvä alternativa förslag, af hvilka det ena går ut på, »att riksdagen 

 matte i skrifvelse till Kungl. Maj:t framhålla nödvändigheten af, att för mol- 

 vfikiiiule af .skogsskii/Hrti; bevillningsförordningen omarbetas sä, att af densamma 

 tydligen framgår, att värdebeskattning beräknas endast för skogsmarken och 

 att bevillning för ä marken befintlig skog utgår efter beräkning af värdet å 

 den ärliga tillväxt samma skogsmark kan lämna med afdrag för skälig ränta 

 ä det belopp, hvartill skogsmarkens värde beräknats och taxerats». Jag tror, 

 att det skulle vara synnerligen lyckligt, om en sädan förändring af bevillnings- 

 förordningen komme till stånd, och detta alldeles oafsedt, huru\ida K.ungl. 

 .Maj:ts förslag till skogsaccis såsom tillägg till nuvarande bevillningsförordningen 

 kommer att antagas eller icke. Särskildt i senare fallet, hvilket ju är baseradt 

 på, att skogen enligt gällande bevillningsförordning är undertaxerad, anser jag, 

 att detta vore af vikt, och detta af det skäl, att man dä åtminstone finge 

 säkerhet för, att skogen icke vore genom bevillningstaxeringen öfvertaxerad, 

 innan man pålade skogsaccis. 



.\tt upptaxera en skog till sitt realisationsvärde, äfven när skogen har ett 

 öfverskott af gammal skog, är enligt min mening i och för sig orimligt. Det 

 är nämligen skogens afkastning, d. v. s. tillväxten, som bör beskattas. Till-' 

 växten är beroende pä virkesförrådet, och den största uthålliga tillväxten er- 

 hälles, dä virkesförrådet uppnått normal storlek och beskaftenhet. Blir virkes- 

 förrådet större än det normala, sjunker tillväxten, åtminstone om öfverskottet 

 utgöres af gammal skog. Dä alltså den största uthålliga tillväxten erhålles, 

 när virkesförrådet är af normal storlek, bör således en skog under intet för- 

 hällande up])skattas till högre belopp än det sammanlagda värdet af marken 

 och ett därpå stående virkesförräd af normal storlek och beskaffenhet. ( )ni 

 en skogsägare af en eller annan anledning kan finna med sin fördel förenligt 

 att öfverhålla en del af skogen och taga den förlust, han därigenom får i följd 

 af mindre tillväxt, bör väl detta icke rimligt\is föranleda till en höjning af 

 taxeringsvärdet af skogen utöfvcr den högsta möjliga afkastningens kapital- 

 värde. .\garen af ett penningeka])ital behöfver icke skatta för mera än rän- 

 tan af detta. Om han icke skulle helt och hållet göra af med räntan utan 

 lägga en del af densamma på kistbotten, slipper han ju att skatta för dessa 

 penningar. Hörde det icke vara så äfven i fråga om ett skogskapital r Om 

 en ägare af ett kapital i penningar, samtidigt med att han lägger en del af 

 räntan på kistbotten, insätter kapitalet i en penningeinrättning, som mot större 

 säkerhet ger en lägre ränta, så sänkes hans inkomst af kapital vid följande 

 taxering. [ fråga om ett skogskapital blir dock detta icke fallet, om taxerings- 

 värdet bibehålles efter den högsta uthålliga afkastning skogen kan lämna. 

 Jag undrar, om man icke borde anse. att man icke skulle gå därutöfver. 

 .\tminstone synes det mig vara orimligt att, såsom den nu\arande bevillnings- 



