372 



DISKUSSION. 



börande hushållningssällskap en ledamot, Konungens befallningshafvande en 

 ledamot, och vidare borde också en statens skogstjänsteman såsom fackman 

 hafva säte och stämma i en sådan kommitté. 



D:r Frans Kempe : Jag ber att få yttra några ord i anledning af herr 

 Fahléns anförande. 



I likhet med honom önskar äfven jag, att vi må komma därhän, att 

 bonden anlitar en erfaren skogsman för att stämpla, h\-ad som skall af\-erkas 

 från skogen. I olikhet med herr Fahlén önskar jag däremot, att bonden 

 icke skall sälja träden på rot, utan att han själf skall afverka dem, sedan 

 de äro stämplade, och att han således själf må erhålla arbetsförtjänsten och 

 till fullo tillgodogöra sig inkomsten af sin skog. Det målet vinna vi dock 

 icke, om vi lägga skogsaccisen på afverkaren. 



I anledning af hvad herr Widén yttrade ber jag att fä framhålla, att 

 för den man, som har att betala exempelvis 20 kronor per bevillningskrona 

 i kommunalutskylder, en skogsaccis, som utgår med 2 °„ af det afverkade 

 virkets värde, ej kan medföra någon fördel utan tvärtom en ytterligare tunga. 

 Skogsaccisen i den form, den af regeringen föreslagits, blir alltid en extra 

 skatt, ett påbröd till kommunalskatten. 



Att åstadkomma en rättvis och i allo tillfredsställande skogsbeskattning 

 är mycket svårt, men jag tror, att enda möjligheten att komma till rätta där- 

 med är att med ens gå till botten af frågan. Ett provisorium är i mer än 

 ett afseende farligt. Bättre är att afvakta den tidpunkt, då ett fullkomligt 

 genomtänkt och enhetligt förslag föreligger. 



Landshöfding Widén: Jag skall icke uppehålla mig vid det sista förslaget. 

 Det blir ju för riksdagen att taga i öfvervägande, huruvida det är skäl i att 

 göra ett provisorium eller vänta, tills det föreligger ett fullständigt och en- 

 hetligt reformförslag. Uppenbart är nog, att icke blir med denna åtgärd 

 skogsbeskattningen ordnad på ett tillfredsställande sätt; därom kan man vara 

 öfverens med inledaren. Men om man än gör detta erkännande, är det 

 därför icke sagdt, att det icke kan vara skäl att göra något under tiden. 

 tills skogsbeskattnings frågan i sin helhet kan blifva löst på ett slutgiltigt sätt. 

 Det är icke så godt att beräkna, när den tiden kan vara inne; det kan dröja 

 länge nog. 



Mitt tal om dubbelbeskattning i förhållande till den kommunala skatt- 

 skyldigheten gick ut på att visa, att med afseende på skattskyldigheten till 

 kommunen spelar det större roll för en fastighetsägare, huruvida kommunen 

 är betungad med stor utdebitering pr bevillningskrona eller icke, än om skogs- 

 accisen kommer till. Min jämförelse gick ut på att visa, att det kunde finnas 

 motsvarande skogsfastigheter i kommuner liggande bredvid hvarandra, där i 

 ena fallet med skogsaccis kommunalutskylderna blifva mindre, än de i andra 

 fallet, i kommunen bredvid, blifva utan skogsaccis. Härpå kunna vi hämta 

 många exempel från det län jag tillhör. Det är således den dryga kommunala 

 beskattningen, som här är det bestämmande, och gör utgifterna tryckande, men 

 skogsaccisen, om den här kommer till, har här icke någon vidare betydelse. 



Beträffande herr Bergströms yttrande skall jag icke inlåta mig därpå; 

 jag skall icke tvista med honom, huruvida skatten är ringa eller om den 

 kan anses vara betydlig i förhållande till skogsvärdet. Såsom jag sagt, har 

 jag härutinnan endast citerat, hvad finansministern anfört. 



