SKOGSRESKATTNINGSFRÄGAN. 375 



tar jag säga, att jag tror, det ar inyckct sällsynt, att sådana koiiiiiuiner, Inarest 

 skogsacciscn skulle vara af väsentlig vikt, förefinnas i de södra delarna af 

 landet. 



liniL-säi^nir Svensson, S/;v//berg: De talare, som förordat skogsacciscn, 

 synas mig nästan utan undantag hafva tänkt pä de kommuner, där skogen är 

 det luifvudsakliga skatteobjektet. \'i höra emellertid tänka på, att det finns 

 komnuuier, där skogen utgör endast en del af skatteobjekten, där skogen är 

 relativt lika högt taxerad som öfriga fastigheter. Där blir det ujipenbarligen 

 en orättvisa för skogsägaren att fä en extra kommunal beskattning, som andra 

 fastighetsägare icke skulle hafva motsvarighet till utan endast draga fördel af. 

 \'i skola icke för mycket låta narra oss af talet, att här blott är fråga om 

 ett provisorium, ty antages denna beskattning blott, .sä dröjer det nog, innan 

 den blir afskaffad. Vilja vi verkligen hafva en skatteomläggning, så skola vi 

 icke antaga ett ])ro\isorium, som kommer att fördröja det väsentliga. 



liniksägare Heigsliöni: Jag tror, att herr Wallmo icke klart skiljer mellan 

 omsättning och förtjänst; det är dock en väsentlig skillnad däremellan. Det 

 är uppenbart, att de 2 procenten röra hela den omsättning, som skogsägaren 

 har under aret. Det innefattar ränta på hans köpeskilling; det innefattar skat- 

 terna, alla omkostnader och alla utgifter, han haft för skogens värd och till- 

 syn, och om han har någon förtjänst, innefattar det denna också. På summan 

 af dessa saker är det, jag skall erlägga 2 °„ . Nu kan det hända, att 5 % 

 i<'ke är det rätta med afseende ä min verkliga behållning, och jag tror, att 

 det skall finnas både den ena och andra skogsägaren här, som erkänner, att 

 han icke ens har sä mycket. 



L'nder sådana förhållanden torde de 2 ])rocenten pä omsättningssumman 

 blifva ännu mer än 40 % pä den förtjänst eller behållning, han har. 



(hcfvc Henning Wacltlmeiskr: Det finns ett förhållande rörande lagförslaget 

 om skogsaccis, hvilket jag har svårt att klargöra för mig själf, och det är, 

 hvad som redan framhållits, att denna lag skulle vara särskildt behöflig för 

 Norrland, men att det oaktadt representanter för Norrland ej äro villiga accep- 

 tera lagen endast för denna landsdel. Det har framhållits, att just för sädana 

 delar af landet, där skogen utgör det hufvudsakliga beskattningsföremålet, la- 

 gen vore på sin plats, men när de, som sä säga, få medhåll af andra, som 

 anse, att lagen i fråga behöfs för Norrland och att de skola vara med om 

 en lag för Norrland, endast för Norrland, då säga alla norrlandsrepresentanter: 

 nej, tlet \ilja vi ej vara med om! Det är denna omständighet jag har svårt 

 att första. 



Rörande Kungl. Maj:ts förslag till skogsaccis tror jag, att om detta för- 

 slag varit grundadt pä skogsskattekommitténs förslag, hvilket såsom inledaren 

 framhöll varit det enda riktiga, skulle denna lag gått igenom i riksdagen 

 mycket lättare, än hvad nu skall blifva förhållandet. » 



Kungl. iMaj:ts förslag är nämligen behäftadt med tvä svåra fel. Det 

 ena felet är redan framhållet af inledaren, nämligen att denna lag icke på 

 nägot sätt binder taxeringsmyndigheternas rättighet att höja taxeringsvärdet. 

 Det torde icke vara underligt, om man känner sig mindre frestad att gä med 

 jia en sädan lag, da man vet, att bevillningsförordningen icke ens bestämmer, 



