380 P. o. WELANDER. 



Märkligt nog synes växttiden för högsta massamedeltillväxten vara nära 

 lika för alla här undersökta skogar eller omkring 70 år. Jag säger där- 

 för icke, att just 70-årig omloppstid alltid är den riktiga för erhållande 

 af största virkesmassan, ty utan tvifvel varierar den. Jag påstår blott, 

 att en skogsägare minskar virkesproduktionen, vare sig han använder 

 en högre eller lägre omloppstid än den, som enligt ofvanstående metod 

 befunnits bäst på hans skog. Men vi återgå till värdet, jag omnämnde 

 för en stund sedan. 



Då målet är att få högsta afkastningen från våra skogar och virkes- 

 prisen pr kbm. i regel stiga for gröfre dimensioner, kunna vi ej nöja 

 oss med största massan. Vi måste söka få största penningafkastningen 

 pr år och ytenhet, hvilket höjer omloppstiden, huru mycket, beror på 

 afsättningsförhållanden och virkespris på hvarje ort. Jag bearbetar där- 

 för mina profytor vidare på det sätt, att jag beräknar ståndskogens 

 nettovärde på rot, förafverkningarna medräknade, efter gällande pris å 

 olika virkessortiment. (Måste kultur utföras efter afverkningen, bör na- 

 turligen äfven denna fråndragas skogens värde på rot.) I stället för en 

 virkesmassa får jag således en värdesumma, hvilken, delad med bestån- 

 dets medelålder, gifver ett medeltal för årliga värdetillväxten. Jag finner 

 på detta sätt en mognadstid för träden, som ger mig för olika trädslag 

 och marker största möjliga nettoafkastning och en på sådana grunder 

 beräknad omloppstid bör tillfredsställa såväl den enskilde som staten. 



Hvarje skogsägare, som vill drifva en målmedveten och ekonomiskt 

 sund skogshushållning, bör därför på nyssnämnda sätt skaffa sig känne- 

 dom om sin skogs tillväxt och afkastningsförmåga. Jag kan också 

 nämna, att vår skogsförsöksanstalt påbörjat undersökningar i denna rikt- 

 ning — om också ej till större omfattning — en bland de viktigaste 

 uppgifter, anstalten hittills haft sig förelagd. Jägmästare Maass hoppas 

 hinna före årets slut bearbeta sitt material, som sedan kan blifva till 

 god ledning äfven för privata skogsägare. 



Detta är nu i korthet skogsmannens åsikt om grunderna för skogs- 

 hushållningens ekonomi. Håller den äfven inför kritiken? Motpartens 

 talan föres mera från ren affärs- än skogssynpunkt, men då skogsbruket, 

 som vi nyss sagt, är en ekonomisk förvaltning, är det klokast att noga 

 öfverväga, hvad affärsmännen hafva att säga. För att få en fullt riktig 

 framställning af deras åsikter skall jag anföra ordagranna citat i denna 

 fråga från flera personer — alla för öfrigt tillhörande denna förening: 



— — — — »De enskilda skogsägarna, vi som måste förtjäna våra 

 slantar, få räkna med lägst den nu vanliga obligationsräntan, 5 %". 

 Skogen måste genom nettovärdet af årliga tillväxten allra minst förränta 

 sitt kapitalvärde på rot med gångbar ränta.» (de Verdier.) 



