KN KATKJNF.I.I, SKOGSHUSHÄLI.SING. 38 1 



— — »Afverkningsåldcrn infaller, då värdetillväxt % sjunker 



under den som norm uppställda räntefoten.» ■ »Är den (ränte- 

 foten) nöjaktig, bör beståndet stå kvar, eljest bör det bort.» (Henrik 

 Petterson.) 



— — — — »Skogen måste skötas väl och i afseende å räntabili- 

 teten målmedvetet.» — — — — 



— — — . - »Först och främst måste alla förråd och träd, som 

 icke äro eller kunna blifva räntabla, afyttras.» — — — — (Krnst An- 

 dersson.) 



— — — — »Då ett träd växer fortare som pengar i bank än som 

 träd på marken, så bör det afverkas och nya träd placeras pä marken. 

 Den regeln är sä kort, att den icke behöfver någon vidare definition.)' 

 (Hasselblad.) 



Som vi höra, gifva dessa uttalanden uttryck för en helt annan syn 

 på vårt ämne. Ej ett ord säges om att vinna högsta afkastningen från 

 våra skogar utan i stället samma tema i olika ordalag: affärsmässigt 

 skogsbruk, räntabla skogar, alla träd och bestånd, som icke växa med 

 den fordrade räntan, skola bort. Denna helt nya faktor om ränta på 

 skogens värde måste vi stanna för ett ögonblick — den har vållat myc- 

 ken ovisshet och vacklande äfven bland fackmän. Saken kan nämligen 

 ställa sig väsentligt olika, beroende på under hvilka förutsättningar jag 

 innehar skog. 



Min skog det \ar, sade vi, marken och därpå växande skog och 

 att det blott är till skogsägarens och landets fromma, att skogsmarken 

 liksom åkerjorden göres så produktiv som möjligt, vågar jag antaga, vi 

 alla äro ense om. Men nu beror skogsproduktionen icke blott på själfva 

 markens beskaffenhet utan äfven på huru vi behandla skogen. Den får 

 i yngre år hvarken stå för tätt eller för glest; och likaså får afverk- 

 ningsåldcrn icke sättas för hög och ej heller för låg, ty i bägge fallen 

 minskas produktionen, som tillväxtkurvorna utvisa. Skogsafkastningen 

 uttages till en del som förafverkningar i yngre bestånd, men det värde- 

 fullaste erhålles genom slutafverkning af äldre träd, allt eftersom de 

 uppnå mognadsåldern. Min skogsmark med därå befintlig skog från 

 plantan till trädet intill afverkningsåldcrn är därför att likställa med ett 

 fast produktionskapital. Det hör alltså till skogshushållningens natur, 

 att ett visst skogskapital ständigt måste bibehållas, så länge jag vill 

 idka skogsbruk och det blir ett skogsvetenskapligt spörsmål att med 

 hänsyn till mark, trädslag och rådande virkespris genom en rätt be- 

 ståndsvård och beräkning af skogskapitalets lämpliga storlek och ålder 

 m. m. afvinna marken största afkastningen. 



Nu gäller för skogen som för de flesta andra nyttigheter, att hans 



