382 P. o. WELANDER. 



rätta värde står i förhållande till afkastningen, liksom ett hus' värde 

 beror af hyrorna. I fråga om hus för uthyrning tänker man ej heller 

 på något annat än afkastningsvärdet, ty skulle jag rifva ned huset och 

 sälja tegel och takpannor, blefve det allt en mycket dålig affär. Rlen 

 skogskapitalet kan jag tyvärr med fördel rifva sönder, snart sagdt bit 

 för bit och göra pengar af, ända ned till minsta pappersveddimension. 

 Olyckan är, att skogen har två värden: den kan också få ett realisa- 

 tionsvärde och detta är det, som gjort skogshushållningens ekonomi till 

 ett tvisteämne. 



Det bekvämaste sättet att förvalta sitt kapital är att sätta in det i 

 form af pengar i bank och den afkastning eller ränta, de gifva där, är 

 vanligen det minsta, man nöjer sig med vid egendomsförvaltning. Där- 

 för har man också uppställt fordran på att få bankränta äfven af skogs- 

 kapitalet. 



Då en skogsägare får höra dessa åsikter om skogens räntetillväxt, 

 kommer han nog snart till skogsförvaltaren med ungefär följande fråga: 

 Ni har sagt mig, att en skogsegendom skall helt enkelt skötas sä, att 

 den ger ägaren största möjliga afkastning. Jag har ansett detta vara 

 riktigt och därför gifvit er fria händer vid skogsskötseln, men nu har 

 jag blifvit betänksam: jag vill nu veta, huruvida mina bestånd växa i 

 värde med vanlig bankränta. Skogstörvaltaren måste svara, att en del 

 skog gör det nog icke — särskildt medelålders och äldre träd samt 

 skog på sämre marker. Ja, säger skogsägaren, under sådana förhållan- 

 den måste vi så fort som möjligt afverka all sådan skog, ty i banken 

 får jag större afkastning på dess värde. 



Hvad skall skogsförvaltaren säga härtill? Jo, att, om man utan 

 hänsyn till skogshushållningens säregna natur likställer skogskapitalet 

 med en penningsumma eller hvilket som helst annat kapital och omför 

 det till andra värdeformer, allt efter stundens vinst, då är resonemanget 

 alldeles riktigt. Och märk väl, det är under denna förutsättning riktigt 

 icke blott i fråga om skog, som växer med mindre än den för tillfället 

 gällande penningräntan, sojii affärsprincip är satsen giltig för all skog, 

 så snart jag får bättre afkastning för dess penfiingvärde på annat håll. 



Om jag t. ex. nu för tillfället spar skog, som växer med 5 % och 

 däröfver, men det framdeles yppar sig tillfälle att köpa aktier, som gifva 

 10 %■, så finnes icke längre något skäl, hvarför jag icke skulle låta äfven 

 den yngre, växtligare skogen också falla för yxan. 



Här vid skiljovägen mellan de två olika åskådningarna må det till- 

 låtas mig taga en bild. Antag, att en affärsman öfvertager en ladu- 

 gård. Då han mottager sin nyförvärfvade egendom af den forne äga- 

 ren, som är landtbrukare, blir denne mycket förvånad, då affärsmannen 



