KN RAllONKI.I. SKOOSHIShAi.I.NINc;. 383 



börjar väga korna och räkna ut deras köttvärde. Under förutsättning 

 af så höga köttpriser, att räntan på kons köttvärde blir högre än mjöl- 

 kens nettovärde, blir resultatet, att han leder ut den ena kon efter den 

 andra till slaktaren, och äfven landtbrukaren måste medgifva, att detta 

 är bästa aflären. livad betydelse detta sedan kan få för mejerihandte- 

 ringen, ortens behof af mjölk m. m. behöfver naturligen affärsmannen 

 icke fästa sig vid. Så gör affärsmannen med skogen också. Hur det 

 sedan går med skogsbruket och trävaruindustrien har ju den enskilde 

 ingen skyldighet att taga hänsyn till. Låter man på detta sätt en till- 

 fällig penningvinst blifva norm för, huru skogen skall behandlas, då blir 

 också bestämmandet af gränsen för s. k. oväxtlig och växtlig, huggfär- 

 dig eller icke huggfärdig skog mera en smaksak, som oupphörligt vä.xlar 

 efter den räntefot bankerna årligen bestämma eller de utsikter, som 

 kunna yppa sig till fördelaktiga penningplaceringar pä annat sätt. Men 

 dä vill jag icke heller längre kalla sådant sätt att handskas med skog 

 för rationell skogsskötsel. Ty nu blir hufvudfrågan endast, huru jag 

 skall bäst placera mina pengar. Och då skulle vårt öfverläggningsämne 

 bort formuleras så: enligt hvilka ekonomiska principer skall jag ratio- 

 nellt placera min förmögenhet? Men det var om principerna för e7i 

 rationell skogskushållning vi skulle diskutera. 



Först dock några ord om betydelsen af skogens och penningens 

 ränteafkastning vid skogsförsäljningar. Den ogynnsamma omständig- 

 heten, att skogens tillväxt i regel icke motsvarar gällande penningränta, 

 får till följd, att dess afkastningsvärde blir lägre än realisationsvärdet, 

 hvilket hotar att bli ödesdigert för våra skogars bestånd. Pä grund af 

 konkurrensen drifvas priserna upp och närma sig alltmer realisations- 

 värdet, sä att till sist kan man pä inköpta egendomar icke med bästa 

 vilja bedrifva uthålligt skogsbruk, h\ilket endast kan baseras pä afkast- 

 nings\ ärdet. Förutom skogens låga tilK äxtprocent minskas nettoafkastnin- 

 gen ytterligare för skogshushällaren genom dryga för\ altningskostnader. 

 Virkesspekulanten, som köper blott för att afverka, kan därför betala 

 mera. Han innehar egendomen vanligen en kort tid, tills afverkningen 

 är afslutad, hvarefter han kan omedelbart beräkna penningränta på 

 skogskapitalet och förvaltningskostnader är han i det närmaste befriad 

 frän. 



Det förhåller sig på liknande sätt med köp af aktiemajoriteten i 

 bolag med sparade skogstillgångar. Priserna stiga vid h\arje försälj- 

 ning, tills köparen finner det fördelaktigare att realisera skogen och 

 stycka resten för att befria kapitalet från tyngande lörxaltningsutgifter. 

 Skogshushällaren har en ofördelaktigare ställning än skogsafverkaren i 

 konkurrensen om våra skogar och det innebär en allvarsam fara, främst 



