3S6 P. o. WFXAXDER. 



vare den låga räntetillväxt skogen vanligen har. Om vi nu i stället, 

 menar förf., endast hålla sådana skogsbestånd, som glfva minst penning- 

 ränta, så få vi behålla våra skogar. Jag gifver mitt varmaste erkän- 

 nande åt förf.:s syfte med sådan skogshushållning, men jag kan icke 

 dela hans hoppfulla tro på resultatet. 



A. har genom tillväxtundersökningar i Värmlands och Örebro län 

 funnit, att massatillväxtprocenten är i 40-årig skog 6, i 5oärig 4, hvar- 

 efter den hastigt sjunker. Härtill kommer en kvalitetstillväxt, som han 

 beräknar till 1,25 gånger massatillväxten, hvarför värdetillväxtprocenten 

 uppgifves till 71/2 för 40-årig skog och 5 för ,50-årig. Man skulle såle- 

 des kunna med en omloppstid af omkring 50 år nå målet att få en 

 värdetillväxt, motsvarande vanlig penningränta äfven för de äldre be- 

 stånden, och då tror förf., att skogshandlarna snart blifva husvilla. 



Det sistnämnda kan man ha sina tvifvel om, men därmed må dock 

 vara huru som helst. Vi skola i stället närmare tänka öfver, hvad en 

 dylik skogshushållning innebär. 



Låt oss antaga att ett industriidkande bolag har marker, där en 

 så hög tillväxt är möjlig, och alt jag också hunnit ordna mitt skogs- 

 bruk, så att endast räntabel skog finnes. Så kommer direktören för 

 bolaget en dag och begär upplysning om årsafverkningens storlek på 

 skogarna. Han frågar vidare, om detta är högsta afkastningen, vi kunna 

 få. Jag svarar, att genom intensiv beståndsvård och införande af en 

 kort omloppstid, så ha vi nu minst 5°'^ värdetillväxt på alla bestånd 

 och högre kunna vi ej komma. »Ja», säger direktören, »det låter ju 

 godt, men det var inte riktigt därom jag frågade. H\-ad jag nu ville 

 veta är, om vi kunna drifva upp den totala produktionen från våra 100- 

 tusen har skogar eller icke. Min fråga föranledes nämligen däraf, att 

 vi skulle önska öka vår trämasseproduktion och möjligen äfven utvidga 

 vår såg. Det vore ju lyckligt, om bolaget på detta sätt kunde utvidga 

 sin rörelse och därmed höja utdelningen pä aktierna utan att behöfva 

 tillgripa skogskapitalet.» Hvad skall jag nu svara.' Kort och godt, 

 att jag är svarslös. Ty sätter jag som hufvudsak, att alla bestånd 

 skola vara räntabla efter gällande penningränta, då vet jag icke, om 

 den härvid erhållna absoluta afkastningen är den största, som marken 

 kan gifva eller icke. Men jag tror, att vi med tillhjälp af nyss visade 

 tillväxtkurvor kunna gifva direktören några upplysningar, som kunna 

 vara af värde för hans spörsmål. 



Vi se, att högsta massatillväxten på de undersökta bestånden så- 

 väl i Tyskland som i Finland infaller vid omkring 70 år. Sätter jag 

 nu som hufvudvillkor, att alla bestånd skola vara räntabla och förden- 

 skull bestämmer 50-årig omloppstid, blir produktionen således mindre, 



