SKOGSBKSKKTTNINCSFRÄf.AN. 40 1 



och riaintitlcM iiii aiulrii, ocli det är ju vanligt där, att hvad man äger går 

 från tar till son. Det var en gång sä äfven inom industrien under hvad 

 man kallar den gamla goda bergslagstiden. Då satte man en heder i att 

 sköta de gamla järnbruken väl och lämna dem i godt stånd till sin efter- 

 kommande, ty de voro familjegods. Nu har personlighetsbandet slitits, sedan 

 egendomarna öfvergätt till de stora aktiebolagen. Det är icke samma an- 

 svarighetskänsla längre för efterkommande, och det kan det icke vara i ett 

 bolag, där aktiemajoriteten äges af .\ i dag och B i morgon. 



Herr Andersson sade, att jag vände mig mot honom. Jag nämnde 

 iiuellertid endast, i hvilken riktning jag önskade, att en rationell och ekono- 

 misk skogsluishällning skulle bedrifvas, och jag sökte klargöra det, såsom jag 

 tänkt mig saken. Jag hade emellertid hoppats, att han, som är mera inne 

 i frågan än de flesta, och som tyckes ha så mycket att anmärka mot inne- 

 hållet af mitt föredrag, nu skulle ha bidragit till dess utredning. 



N'idare sade han, att jag icke gjort någon utredning. Jag har dock an- 

 gif\it gnmdlinjerna för skogshushållningens ekonomi. Det vill jag bestämdt 

 påstå, och det var detta, som jag väntade pä att fä kritiseradt, och som jag 

 väntade på att få försvara. 



Kii/i/cn (h Verdier: Jag vill instämma med herr Wallmo däri, att jag 

 liksom han finner det vara en njutning att höra en entusiastisk motståndare 

 och god vän yttra sig, men han bör därför icke anse sig ha frihet påbörda 

 mig ha yttrat annat än hvad jag verkligen sagt. Jag har icke ifrågasatt nå- 

 gon af kastning af 20 % i skogen, utan hvad jag nu och alltid yrkat på, är 

 icke blott räntabilitet utan äfven på samma gång uthållig .skogshushållning. 

 < )( h vi skola anstränga våra skogsmän, så att de göra sitt bästa att nä dit. 

 Jag tror icke, att detta mål är oup])hinneligt. Men det finnes gifvetvis grän- 

 ser, som icke äro så lätta att nå inom alla landets provinser. 



/(t!;»iiis/arc Arind Nilsson: Herr Welander yttrade något om, att jag vid 

 mina råd till skogsägare hade dolt något, som mitt samvete som skogsman 

 liort påkalla, att jag skulle hafva sagt. Det är med mig som med inledaren 

 och alla andra skogskarlar, att det gläder mig att se äldre vackra bestånd, 

 och att det »skär.; i mig, då jag nödgas åse den yngre skogens fall för 

 y.\an, äfven då man måste erkänna, att dylik afverkning är nödvändig. Men 

 mitt samvete som skogsman bjuder mig att icke låta känslan för gamla vackra 

 skogar tala, då jag yttrar mig i en skogsekonomisk fråga, och detta samvete 

 bjuder mig alltså att, trots min önskan att se dessa lifskraftiga skogar kvar- 

 stå, för skogsägaren framhålla min verkliga öfvertygelse om dessa skogars 

 förränt n i ngskraft . 



