4l8 NOTISER. 



NOTISER. 



Skogsskydd i Frankrike. 



(Utdrag ur beskickningens i Paris i egenskap af generalkonsulal afgifna årsberättelse för 190S.) 



En bland de allra intressantaste frågor, som för närvarande äro under- 

 ställda den franska riksförsamlingens pröfning, är den om åtgärder till häm- 

 mande af Frankrikes afskogning och mot det öfverdrifna utnyttjandet af en- 

 skildes skogar. Då i denna fråga synes förekomma étt • och annat, som kan 

 tjäna oss till varning, ledning eller väckelse, skall en kort redogörelse i ämnet 

 pä grundval af det af deputeradekammarens jordhrukskommission afgifna be- 

 tänkande af den 11 juli 1908 här lämnas. Huru olika än klimatiska och 

 andra förhållanden äro hos oss och i Frankrike, har dock skogsfrågan i sin 

 allmänhet mycket gemensamt i båda länderna. Betänkandet har också några 

 ord att säga den svenska trävarurörelsen med dess rävaruexport. 



Efter framhållande af skogarnas betydelse, sådan den angifvits i motiven 

 till 1827 års skogslag, anföres hurusom de franska skogarnas sköfling med 

 hvaije dag skrede fram. Afskogningen droge med sig de mest ödesdigra 

 olyckor. Städer och byar härjades af jordras och öfversvämningar. Staten 

 skänkte otillräcklig nödhjälp, och dock beräknades 400 millioner francs hafva 

 utgått för sådana ändamål under en viss period af 40 år. Men man afvärjde 

 icke orsakerna till olyckorna, skogarnas förstörande. Från kompetent håll 

 försäkrades, att för vattendragens reglering fordrades, att en tredjedel af det 

 däraf bevattnade områdets yta vore trädbevuxet. Detta stämde också i Jura 

 och Ardennerna, men i Cevennerna och å det centrala höglandet vore skogs- 

 koefficienten blott 10 ä 12 % och i medeltal uppgick skogsmarken blott till 

 18 %. Att återplantera 200,000 hektar för 200 millioner, på sätt beslutits 

 1882, vore skenåtgärder, dä man icke förbjöde vare sig obetänksam afverk- 

 ning eller kalhuggning, hvarigenom på några månader realiserades hela kapi- 

 talet af en sekelgammal skog. I våra dagar hade skogssköflingen främjats 

 af nytillkomna orsaker. Förr hade det mest varit skogarna på bergssluttning- 

 arna, som huggits för att vinna ökade betesmarker, hvilka i sin tur ödelades 

 i brist på den marken skyddande skogen. Nu ginge man mer metodiskt till 

 väga. Enligt en bilaga till betänkandet uppgjord i november igo8 hade en 

 ytvidd af 59,705 hektar i enskildes skogar utsatts för öfverdrifven afverkning 

 eller kalhuggning, bland andra en månghundraårig ekskog ä 3,508 hektar, 

 som huggits genom inkallade utländska arbetare, sedan traktens egna vägrat 

 bidraga till förstörelsen. Här gällde det äfven slättlandets skogar. Orsakerna 

 vore af ekonomisk art. Ägarna, skrämda af nya skattehot, påskyndade sko- 

 gens förvandlande i penningar, som kimde placeras utrikes. Andra lockades 

 af trävarurörelsens höga prisanbud. 



Att den nationella skogsproduktionen vore otillräcklig i Frankrike visade 

 statistiken. Införselöfverskottet af trävaror och andra skogsalster räknades till 

 ett årligt medelvärde af omkring 130 millioner francs. Det år, som upptages 

 till bedömande, var utförselvärdet 38,2 millioner, införselvärdet 173,1 millio- 

 ner. Att andra industriländer stode inför ett liknande öde, visade än klarare 

 farans allvar. En noggrannare skogshushållning vore en nödvändighet, och 



