OM SPARSAMHET MED SKOGEN I TEORI OCH PRAKTIK. 43 1 



• 



användningssätt, som kunna ifrågakoinma för allt det virke, som före- 

 finnes, l^n i arbetet van, fast skogsarbetarestam med en arbetsledare, 

 som har ingående kännedom om rävarans rätta behandling, kan förvisso 

 mången gång göra sådant virke användbart, som under andra förhål- 

 landen går till spillo. Genom att använda löst arbetsfolk, gcira täta 

 ombyten af den förvaltande personalen, sälja ä rot, hvarvid utdrifningen 

 utföres af med ortförhållandena obekant folk, höjer man icke skogssköt- 

 selns intensitet. — Skogsskötselns praktiska handhafvande, som består 

 i att frambringa virke och använda detta på det sätt, som är eko- 

 nomiskt fördelaktigast, kräfver hos skogsförvaltaren en hel del kunska- 

 per, som torde vara omöjliga att inhämta vid vara läroanstalter i skogs- 

 skötsel i deras nuvarande gestalt, där teorierna tagit för sig brorslotten 

 af undervisningstiden. Skogsskötseln är vetenskap, men också affär. Teo- 

 rierna skola väl i detta fall lära oss, huru affären i praktiken bör be- 

 drifvas? Det .synes mig vara att stanna på halfva vägen att lära sig, 

 huru skog frambringas och lämnar de största uthålliga tillväxterna, d. 

 ä. virkesräntorna, utan att lära sig, huru dessa virkesräntor omsättas 

 i största möjliga penningebelopp. Det är inhämtandet och omsättandet 

 i praktiken af kunskapen om båda dessa saker, som skall hjälpa oss 

 att minska de öfverafverkningar, som nu bedrifvas. — För att erhålla 

 så goda resultat som möjligt kräfves naturligen, såsom redan framhållits, 

 icke blott kunnig ledning utan ock vant folk Bland villkoren härför 

 har också påpekats, att goda bostäder böra beredas, men aflöningsprin- 

 ciperna spela naturligt nog största inflytandet. Efter försök, som läm- 

 nat goda resultat, vill jag förorda, att till höjande af arbetsintensiteten 

 och skickligketen betalningen ökas i samma mån arbetaren presterar 

 större arbetsprodukt. Följande exempel torde förtjäna anföras. Om famn- 

 vedshuggning i allmänhet betalas med 2 kr. pr fanm, höjes betalningen 

 till 2,25 för den huggare, som på samma år hugger 75 famnar, och 

 till 2,50 for den, som hugger 150 famnar. Förhöjningen omfattar all 

 huggen ved räknad från den första för året huggna famn. Den grad- 

 vis ökade betalningen verkar sporrande till högre arbetsprodukter och 

 manar arbetaren att kvarstanna, på det att han må komma i åtnjutande 

 af de upprepade prisförhöjningarna. Betalningssättet kan ock tillämpas 

 på många andra sätt såsom vid huggning af kolved, props m. m., 

 brytning af stubbar o. s. v. 



Hvad slutligen angår försäljningens ändamålsenliga ordnande torde 

 därvid ganska många svårigheter vara att öfvervinna. 



Upprättandet af utaf staten understödda försäljningsbyråer, till hvilka 

 åtminstone smärre virkesfÖrsäljare kunna vända sig för erhållande af 

 anbud och råd vid försäljningar, har länge varit önskvärdt. Det gäller 



