SKOftsVÄRDSFÖRENlNOENS TIDSKEIFT 1 909, H. I O. 



Ar bergtallen ett träd, som förtjänar en vid- 

 sträcktare utbredning inom landet? 



Af C. A. 1 loLI.GREN. 



Bergtallens egentliga hemort är att söka i Mellan- och Sydeuropas 

 alper. I Nordeuropa och på de Ikittiska öarna förekommer den ej spon- 

 tant. 



Man har i den botaniska litteraturen urskilt flerfaldiga former med 

 hänsyn till såväl kottarnas och kottefjällens form som växtsätt. Hvad 

 växtsättet beträffar finnas såväl ärftliga former som direkta tillpassningar 

 till klimat och växtlokal. 



Man finner t. ex. odelade raka och upprätta stammar i Spanien, på 

 1'yreneerna och Västalperna, hvarest de vuxit på fruktbar jord och i 

 vindskyddade lägen. Odelade och nedliggande stammar på områden, 

 där snötryck och stormar varit förhanden. En flerstammig form, den 

 vanligast förekommande, är tillfinnandes på bergbranter, blottade på jord, 

 hvarest andra träd ej kunna fä fäste, likasom den ock uppträder på 

 mossmarker i buskform. 



I sin egentliga växtzon uppträder bergtallen på områden, hvarest 

 annan trädvegetation ej kan existera, ofvanför granens och tallens re- 

 gioner, där den bildar en skyddsmur mot störtbäckar, laviner och jord- 

 skred. 



Trädets natur att kunna taga sig fram under ytterst primitiva mark- 

 förhållanden, i med stora stenblock uppfyllda klippsluttningar, i vatten- 

 sjuka sphagnumbeväxta högmossar, i trakter där is och snö omge trädet 

 större delen af året, gör, att det kan uthärda mera än andra. Genom 

 att bergtallen sålunda vä.xer, där trädvegetation i öfrigt saknas, har den 

 vant sig vid att ej tåla öfverskärmning, hvarför han nästan alltid upp- 

 träder i rent bestånd. Det enda träd, hvilkets skugga den kan fördraga, 

 är lärkträdet. Dessa egenskaper hos trädet att vara ytterst litet for- 

 drande och att kunna stå emot vinden och kölden har gjort, att skogs- 

 hushållaren fästat blicken på detsamma, när frågan gällt att beskoga 

 områden, hvarest granen och tallen kommit till korta, såsom å de vid 

 hafvet befintliga, afblåsta flygsandsmarkerna, där sanden å sina ställen 

 ännu är i flykt, öfveryrande plantorna. 



