438 c. A. HOLLGREN. 



lämpligaste, helst den mera skyddar marken, hvilket ju å dessa platser är 

 en hufvudsak. Dess fortsatta kultiverande på dessa sandfält kan därför 

 anses vara att förorda, allra helst fröet och kulturerna äro billigare och 

 plantorna oömma — afbitna af harar och öfveryrda af sanden gå de 

 ändå till. Dock bör trädets odlande endast ske pä sådana lokaler, där 

 den vanliga tallen ej kan uthärda. Ogallrade böra bestånden här få, 

 så länge de kunna växa, lämnas i fred; deras förnämsta syfte såsom 

 skyddsträd blifver då bä.st tillgodosedt, detta så mycket mera som gall- 

 ringen visat sig medföra ett hämmande inflytande på trädens växt, den 

 blifver nästan att jämnställa med en grenkapning i stort, då ju flera 

 stammar utgå från samma rot. 



Skulle trädet förtjäna användning äfven å andra trakter inom landet 

 och, om så är fallet, hvar skulle det då vara? 



På holmar och skär vid kusterna skulle trädet kunna uppdragas, 

 då härigenom skulle kunna skaffas någon virkesafkomst från dessa om- 

 råden, och de å öarna häckande sjöfåglarna härigenom kunde beredas 

 skydd vid deras äggläggning. På holmen Tylön i Kattegatt utanför 

 Halmstad har denna form af bergtallen sedan ett trettiotal år tillbaka 

 vuxit och har. den därvid visat sig kunna utgöra ett det allra ypperli- 

 gaste skydd för häckande andfåglar; särskildt små.skraken har vetat be- 

 gagna sig däraf Till följd af det rikliga barraff'allet bildas omkring de 

 lågväxande snåriga buskarne ett myllager, där gräset ymnigt frodas. 

 Sådana ställen är det som småskraken uppsöker vid sin bobyggnad. 

 Vid mitt besök å ön befunnos två bon förlagda i samma bergtallbuske, 

 och under sommaren hade ett tjugutal sådana foglar på så sätt beredt 

 sig bo. Förut var denna fågel sällsynt omkring ön, men sedan berg- 

 tallen planterades där, har den betydligt tilltagit i antal. Äfven ejdern, 

 grafanden och svärtan begagna sig af bergtallens skydd under häck- 

 ningstiden. Att sådana där snår jämväl äro mycket nyttiga för harens 

 förökning, det har erfarenheten å flygsandsfälten visat, där haren, tack 

 vare bergtallen, tilltagit högst betydligt i antal ; från att förut blott hafva 

 funnits i ett fåtal individer, har den gått upp till hundratal. Möjlighe- 

 ten för unghararna att få skydd under deras uppväxttid i bergtallsnåren 

 har vållat detta förhållande, helst några stenhåligheter ej finnas där att 

 tillgå. Därföre skall också trädet, planteradt i gärdesbackar, komma att 

 utgöra ett ypperligt skydd för orren och rapphönan. Och just på dessa 

 lokaler passar trädet utmärkt, då det växer långsamt och ej så mycket 

 i höjden, att det kan afsevärdt skada åkerjorden omkring. På skarpa 

 bergsluttningar och på afdikade mossar bör trädet jämväl finna använd- 

 ning. Likaså i Ijälltrakterna ofvanför trädgränsen för att om möjligt 

 medverka till att denna gräns ej förflyttar sig för mycket nedåt, utan 



