ÄRBERGTALLEN ETT TRÄDSOM FÖRTJ. EK VIDSTR. UTBREDN. INOM LANDET? 439 



i stället återgår till sin forna höjd, och för att i dessa trakter hindra 

 vattuflöden, snöras och jordskred. Den form, som härvid skulle kunna 

 förordas, är ej den enstämmiga upprättväxande, utan den mera nedlig- 

 gande en- eller flerstammiga. 



Då jag förut framhållit, att trädet i vanliga fall lämnar mindre af- 

 kastning än den svenska tallen och växer dubbelt långsammare än denna, 

 kan det naturligtvis ej ifrågakomma att från ekonomisk synpunkt sedt 

 uteslutande föredraga bergtallen framför vanliga tallen. Där. vanliga 

 tallen uppträder med en låg växtlighetsgrad, där är bergtallen jämn- 

 bördig med henne, och kan då få användning lika väl som tallen. Att 

 plantera bergtallen såsom underbestånd under tall och gran tjänar till 

 intet, ty hon tål ej vid öfverskärmning af dessa träd. Under lärkträ- 

 den och möjligen under björken, h\ ilka träd fälla sin löfbeklädnad på 

 vintern, kan hon däremot vegetera, helst dessa träd, äfven som belöf- 

 vade, genomsläppa icke så litet solljus. 



I Danmark och äfven å några ställen i Sverige (se fig. 2) har man börjat 

 uppdraga bergtallen tillsammans med granen för att få denna senare i 

 bättre växt. Man har nämligen trott sig kunna påvisa, att de mykorr- 

 hizasvampar, som finnas pä bergtallens rötter, skulle, då de afstötas, 

 tillföra granens rötter en sådan mängd af luftens kväfve, att granen 

 därigenom skulle betydligt föröka sin växt; en fråga som ej ännu så 

 länge kan anses slutligt och nöjaktigt besvarad. 



Bergtallen sätter vid unga år kött. Frösängsplantorna äro mindre 

 utsatta för sjukdomar än hos vanliga tallen, och de repa sig fortare efter 

 öfvergångna sådana. Jag har sett plantskolor, där samtliga ettårsplan- 

 tor varit angripna af harar till den grad, att de tett sig som vore de 

 afklippta med sax. Icke förty ha de repat sig. En buske, som i många 

 år befanns biten af hare, satte omsider topp och fortväxte. 



Plantan bör helst utplanteras 2-årig; tager man äldre, får man be- 

 reda sig på motsvarande manfall bland dem. Någon så stor omsikt vid 

 planteringen är ej behöflig. Krökas rötterna vid utsättningen, har det 

 ej så menliga följder för trädet, ty det växer ju i alla händelser krokigt. 

 Och man lägger ju vanligen ej så mycken vikt uppå att få förstklas- 

 siga bestånd som icke mera att få området beskogadt och grönskadt. 



Dock kan under gynsammaste förhållanden utbytet af trädet i dess 

 hemland blifva ganska afsevärdt. Så anför Wesselv, att vid 50 års ålder 

 hos bergtall, växande på en höjd öfver hafvet af 1,200 meter, man 

 erhöll årligen i afkastning 3,1 fastmeter per hektar. \ld en ytterligare 

 höjd netlgär afkastningen snart till en tredjedel för att \id gränsen mel- 

 lan 1,400 och 1,500 meter nä upp till blott 0,55 fastmeter per hektar; 

 därvid får ihågkommas, att virket blott äger användning till bränsle och kol. 



