448 FÖRSLAG T[LL ÄNDRINGAR I FLOTTNINGSSTADGAN. 



I många afseenden tillämpades i dessa författningar helt nya principer, hvilkas verk- 

 ningar i praktiken svårligen kunde i alla afseenden pä förhand öherskådas ; nu torde tid- 

 punkten vara inne att med stöd af en snart 30-ärig erfarenhet omarbeta en del föreskrifter, 

 som ej visat sig fylla afsedt ändamål. 



Såsom ofvan blifvit anfördt äga flottlederna sin största betydelse för landets skog- 

 rikaste trakter, och utan dylika transportleder skulle en stor del af dessa trakters rikliga 

 skogstillgångar vara så godt som värdelösa, och våra förädlande industrier skulle icke äga 

 den framskjutna ställning, de nu intaga. 



För ett bedömande af flottledernas förekomst och omfattning har domänstyrelsen an- 

 sett lämpligt här införa nedanståentle frän Skogsvärdsföreningens tidskrift, årgång 1908, häfte 3 

 och 4 hämtade, af d:r Gunnar Andersson utarbetade tabell öfver vattendrag, inom hvilka flott- 

 ning bedrifves inom Norrland, Dalarna och Värmland. 



(Se ofvannämnda häfte af denna tidskrift.) 



I norra delen af landet äro sä godt som alla hufvudälfvar upplåtna till allmän flottled, 

 och detta är fallet äfven med den öfver\'ägande delen af bivattendragen. 



Dä officiell statistik öfver landets flottleder saknas, är det mycket svårt att bedöma 

 storleken af de summor, som tagits i anspråk för regleringsarbetenas utförande, men man 

 har genom approximativa beräkningar trott sig finna, att tillsaramans öfver 50 millioner 

 kronor blifvit använda för såväl allmänna som enskilda flottleders iordningsställande. Denna 

 siffra torde dock snarare under- än öfverstiga den verkliga. 



Beträffande byggnadskostnadernas fördelning torde kunna sägas, att våra nordligaste 

 vattensystem blifvit sämst lottade, och att de öfvervägande kostnaderna för hvarje särskildt 

 vattensystem kommit hufvudälfven till godo. De mindre biflödena hafva först i en senare 

 tidsperiod blifvit föremål för reglering. 



Den svagaste utvecklingen förete flottlederna inom Norr- och Västerbottens läns lapp- 

 marker, och i all synnerhet äro bivattendragen därstädes såsom flottleder i ett synnerligen 

 otillfredsställande skick, hvaraf följden blifvit, att pä många ställen endast det värdefullare 

 virket förmått bära de dryga flottningskostnaderna, hvarför ock allenast sådant virke kunnat 

 med vinst afverkas. Inom dessa trakter finnes fördenskull stora virkesförråd af smärre 

 dimensioner, som nu ej kunna afsättas, men som genom omsorgsfulla flottledsregleringar 

 kunde beredas sådant värde, att de kunde med vinst utföras i världsmarknaden. 



För erhållande af en ungefärlig föreställning om virkesflottningens omfattning må näm- 

 nas, att under första åren af 1900-talet framflottadcs årligen inom Norrland, Dalarna och 

 Värmland sammanlagdt inemot 40 millioner stycketal flottgods. 



Såsom transportsätt intager flottning genom sin billighet en framstående plats, och 

 ehuru flottningskostnadernas storlek äro beroende af många faktorer, såsom flottledens god- 

 het, vattentillgången, den framflottade virkesmassans storlek m. m., torde kunna sägas, att i 

 större flottleder dessa kostnader variera mellan 0,1 och 0,4 öre per fast engelsk kubikfot 

 och nymil, hvaremot samma kostnader i smärre bivattendrag stundom uppgår till mång- 

 dubbelt högre belopp. 



För jämförelse må meddelas, att fraktkostnaderna för transport af rundt virke å järnväg 

 uppgå vid befraktning af hel järnvägsvagn till ungefär följande öretal per engelsk kubikfot 

 och nymil : 



0,5 öre om våglängden utgör 15 nymil 

 0,6 » « » :> 10 » 



0,8 » » » » 5 » 



1,7 . » » :> I » 



2,1 > » » ♦ 0,6 » 



Kostnaden för lastning på järnvägsvagn samt aflastning af sådant virke torde samman- 

 lagdt uppgå till omkring 0,5 öre per engelsk kubikfot. 



Skogsägarnas ställning till flottniiigsforeningen och den allmänna flottleden. 



Den af Eders Kungl. Maj:t den 30 december 1880 fastställda flottningsstadgan är 

 byggd pä den grundsats, att de Jlottatidc anses bilda en förening, som ombestyr flottningen. 

 Mot denna grundprincip framställdes af vederbörande myndigheter vid stadgeförslagets gransk- 

 ning ingen anmärkning. Erfarenheten under den länga tid, flottningsstadgan ägt tillämpning, 

 har äfven gifvit vid handen, att denna princip varit god och i allmänhet ledt till en för 

 flottlederna gynnsam utveckling, ehuru dock i vissa fall verkningarna varit mindre tillfreds- 

 .ställande. 



