FÖRSLAG TII.I, ÄNDRINGAR I 1 I.OTTNINGSS TADGAN. 449 



Kiiligt stadgans § 10 iiliggcr dfl de lUillaiidc au deltaga i gemensam flottning och 

 för detta ändamål utgiira en lurening, hvars åligganden enligt innehället i § 1 1 bland 

 andra äro: 



alt upptaga och redovisa fastställda amorteringsafgifter för i vattendrag vid upplåtelse 

 till allmän flottled ne<llagda arbetskostnader, för rensningar, byggnader m. m.; 



att verkställa erforderliga reparationer och ombesörja flottlcdens vidare bebyggande; 



att ombesörja llottningons bedrifvande och 



att i öfrigt liandhafva de tlottaiides angelägenheter. 



Flottledens förvaltning är härmed siilunda öfverlåtcn pä de under hvarjc år (lottande. 



Det torde emellertid icke böra förbises, att de skogsägare, som hafva sina skogar 

 belägna inom en llottleds vattenområde, hafva ett mycket stort intresse för ledens vidare 

 rationella utveckling, dä densamma ofta iir den enda utfartsvägen för dessa skogars af- 

 kastning. 



I den män tlottledcn ordnas och bygges, så att flottningskostnaderna i möjligaste mån 

 nedbringas, kommer nämligen <lenna skogsafkastning att betinga ett högre saluvärde, och 

 följaktligen tillföres härigenom äfven själfva skogsmarken ett ökadt värde. I mänga fall 

 torde sålimda en skogsägares ekonomiska välfärd kunna blifva väsentligen beroende af den 

 omsorg, som nedlägges på flottledens förbättrande och utveckling. 



Inom de flesta vattenområden torde den öfvervägande delen af skogsägarna själfva 

 deltaga i den allmänna flottningen med virkcsafkastningen från sina skogar, och under så- 

 dana förhållanden äga de sålunda bestämma rörande flottledens förvaltning. Utvecklingen 

 försiggår da i vanliga fall normalt och ofta särdeles tillfredsställande, men inom andra om- 

 råden afyttras skogarnas afkastning till virkesköpare, som mången gång hafva sina hemvist 

 i från flotlledcn aflägset belägna orter; i dylika fall kunna för en flottlcds uh-eckling mindre 

 lyckliga förhållanden inträtTa. Dessa virkesköjiare äro nämligen ofta nog icke besjälade af 

 intresse för att vidtaga åtgärder i syfte att nedbringa framtida flottningskostnader. Ej heller 

 kan virkesköparen på förhand afgöra, om ett visst vattenområde för framtiden kominer att 

 blifva föremål för hans operationer, enär ökad konkurrens med flera omständigheter härför 

 kunna lägga hinder i vägen. Hans sträfvanden måste följaktligen hufvudsakligen gä ut på 

 att, sedan han, vanligen på hösten eller vintern, förvärfvat sig önskade virkeskvantiteter, fä 

 dessa framflottade med minsta möjliga kostnad. 



En floltningsförcnings intressenter bestå i vanliga fall af såväl flottande skogsägare 

 som tillfälliga virkesköpare. 



Dessa olika kategorier af flottande stå gifvetvis eniga, då det gäller själfva framflott- 

 ningen af virket, som båda önska utförd pä billigaste sätt, men i frågor, som röra flottledens 

 Iramtida imderhåll m. m., komma intressena att divergera. 



Under det att de flottande skogsägarna åtminstone i normala fall önska, att med tanke 

 pä framtiden underhälls- och byggnadsarbeten ulföras på det framflottade virkets bekostnad 

 genom uttaxering af särskilda afgifter, har däremot den tilltalliga trafikanten häraf som 

 nämndt ingen fördel. I den mån en flottningsförening består öfvervägande af tillfälliga 

 virkesköparc, blifva berörda önskemål i regeln alltså icke tillfredsställande tillgodosedda. 



Erfarenheten har emellertid visat — hvilket äfven Norrlandskommittén framhållit — 

 att samma önskemål äfven i ett annat fall kunna blifva försummade. 



Inom sädana vattenområden, där staten eller andra skogsägare, som ej deltaga i flott- 

 ningen, äga den öfver\'ägandc delen af skogsarealen, och där alltså köpvirke förekommer i 

 stor myckenhet, och endast ett fätal större skogsägare, som samtidigt drifva sågverksrörelse, 

 best.ämma öfver flottningsföreningens beslut, händer understundom, alt det för skogsägarna 

 naturliga intresset för flottledens utveckling fär stå tillbaka för en viss sträfvan att söka 

 utestänga konkurrensen om köpvirket genom att göra flottleden så otillgänglig som möjligt. 



.•\lt exempel härpå kunna framdragas Iran åtminstone en del af landets nordligaste 

 floltleder torde ingen med förhållandena bekant kunna bestrida. Afvenledes haf>'a här och 

 ilar i mindre vattendrag dylika förhållanden gjort sig gällande; härvid har syftet varit att 

 uteslänga konkurrensen om äganderältsförvärf. 



I sådana fall, som här blifvit anförda, har den skogsägare, som försäljer sitt virke 

 och ej själf deltager i flottningen, stor svårighet alt kunna åvägabringa förbättringar af ut- 

 tartsleden för sina skogsprodukter för att därigenom kunna höja värdet å sin skogsmark, 

 ehuru gällande flottningsstadga dock synes lämna vissa utvägar härtill. 



Utom den rätt, som enligt § I af flottningsstadgan tillkommer en hvar att väcka fråga 

 om vattendrags upplåtande till allm.än flottled, synes enligt (i ^ afvenledes hvem soin helst 

 — sålunda också en icke flottande skogsägare — hafva rätt att väcka fråga om rensning 

 af reglerad flottled eller uppförande af byggnad däri, hvilka arbeten sedermera efter myn- 



