1'ÖKSLAG TILL ÄNDRINGAR I 1 1,0 T 1 NlNGSSl ADGAN. 451 



Om olika flottningsföreningars sammanslagning inom respektive vattensystem. 



Scdun tillkoinslcii uf l8So ;ir^ ll(iltninj;slortallnMi},Mr halva tiil etttT annan nya flott- 

 leder blifvit rej^lerade och till allmänt l)eKa},'nanile iippliitna. I stort sedt torde man kunna 

 säga, att början gjordes med de större hufvudällvarna, hvareftcr följde större liiälfvar och 

 slutligen de mera aflägset belägna källbäckarna, i hvilka reglcrlngsarbeten ännu pågå. Den 

 praxis torde i allmänhet följts, att för hvarje led, som underkastats reglering, en särskild 

 llottningsförening bildats. I följd häraf hafva i större vattensystem ett stort antal flottnings- 

 löreningar uppst&tt. Visserligen har sedermera en sträfvan gjort sig gällande att sammanslå 

 dessa olika föreningar till en för de särskilda vattensystemen gemensam association, men da 

 någon skyldighet i berörda afseende ej finnes föreskrifven i nuvarande flottningsstadga, 

 hafva dylika sammanslagningar ofta mött svårigheter. Orsaken härtill har oftast varit, att 

 <ie personer, som omhändcrhaft ledningen af de smärre föreningarna och härför i egenskap 

 af funktionärer åtnjutit arfvoden, varit mindre benägna för sammanslagning, stundom hafva 

 (lock hufvudälfvarnas föreningar ställt sig afvisande. 



Uet torde emellertid vara uj^pcnbart, att ett arbete af flottningsarbetets natur måste 

 för att kunna rationellt bedrifvas stå under en enda ledning, som omfattar hela vattensyste- 

 mets flottning. 



Flotlningen i en hufvudälf är nämligen i hög grad beroende af den hastighet, hvar- 

 nied virket frän biflödena framllottas för alt kunna i god tid förenas med hufvudälfvens 

 flottning, och det måste sålunda ligga i föreningens för hufvudälfvens intresse att såväl ge- 

 nom upprensningar och byggnader i biflöden som äfven genom själfva flottningsarbetets 

 utförande och hushållningen ined vattnet kunna ordna så, att biflödenas virke må fortast 

 mtijligt framkomma till hufvudälfven. 



Hvad sålunda sagts äger sin tillämpning på flottleder i allmänhet, men i synnerhet på 

 flottleder i bivattendrag. 



Vattenområdet för smärre bifluttleder besitles mången gång af personer, som ej själfva 

 framflotta sin virkesafkastning utan försälja densamma, och det händer därvid ofta, att en 

 eller tvä köpare tillhandla sig allt virke i en flottled. Dessa två skola sålunda bilda flott- 

 ningsförening för året, utse styrelse och revisorer, indrifva amorteringsafgifter m. m., och 

 ett följande år kunna två andra personer utgöra flottningsföreningen. 



Det torde vara uppenbart, att den geinensamhetsprincip, på hvilken nuvarande flott- 

 ningsstadga är byggd, här miste blif\'a förfelad. De flottande kunna nämligen i dylika 

 fall icke hafva någt)t intresse för ledens vidmakthållande, och kontrollen öfver tillsläppnings- 

 uppgifternas riktighet utöfvas af dem själfva, hvarjämte äfven rätt att kvarhålla och försälja 

 virke till bestridande af lagligen bestämtia amorteringsafgifter tillkommer allenast flottnings- 

 styrelsen eller i detta fall dem själfva. .\nnu mera abnorma ställa sig förhållandena, om 

 virket efter leden inköpes af en enda person, hvilket ej sällan inträlTat, där staten är i be- 

 sittning af större delen af vattenområdets areal. 



Under åren l8gi — 1907 har staten inom Norrbottens och andra län utfört fiottleds- 

 regleringar, hufvudsakligen i bivattendrag, till ett belopp af omkring 1,350,000 kronor, 

 men på grund af ofvan anförda förhållanden har det visat sig förenadt med stora svårig- 

 heter att kunna utöfva en effektiv kontroll öfver fastställda amorteringsafgifters redovisning 

 och indrifning, hvarjämte underhållet af flottledningsbyggnaderna ofta blifvit försummadt. 



Den 28 november 1892 aflät tlomänstyrelsen till Eders Kungl. Maj;t en skrifveise, 

 hvari dessa svårigheter framhöUos, och anhöll styrelsen om nådigt bemyndigande att 

 för en del flottleder. med ändring af bestämmelserna i nu gällande flottledsstadga, fä till- 

 kämpa det förut använda oktrojsystemet, hvilket innebar att tillstånd meddelades viss person 

 eller ett särskildt bolag att inrätta flottled, med ä ena sidan skyldighet att därstädes ombe- 

 sörja förekommande flottning och ansvara för därigenom vållade skador samt ä andra sidan 

 rättighet till ersättning enligt fastställd ta,\a för såväl anläggning och underhäll af flottleden 

 som för flotlningsarbetet jämte utbetalda skadeersättningar. 



Herörda framställning vann emellertid icke Eders Kungl. Maj:s bifall. 

 Då likväl i sädana fall, som ofvan blifvit anförda, en flottleds förvaltning näppeligen 

 torde kunna öfverlätas ät måhända ärligen växlande virkesköpare, och då dessa säregna 

 förhållanden vanligen förefinnas endast i bivattendragen, synes lämpligt, att förvaltningen af 

 dylika flottleder må öfverlätas på den förening, som ombesörjer flottningen i hufvudälfven. 

 Hela vattensystemets flottning bör sålunda ombesörjas af en enda förening. 



Ktt ytterligare motiv för en enhetlig ledning af flottningen inom hvarje vattensystem 

 är, att genom en dylik anordning administrations- och .indra allmänna kostnader kunna vä- 

 sentligen nedbringas. 



