NOTISER. 467 



l''ör niirvarande koncentreras arbetet pa kvälVeprohlcmet, som man söker lösa 

 pa olika satt samt jxi införandet af nya tallarter. För att tillföra jorden 

 assimilerhart kväfve använder man sig af åtskilliga kväfvesamlare såsom Sarol- 

 Ihamnus, U/ex euioponiis, lupiner och andra ärtväxter. Resultaten ha \ax\t gynn- 

 samma, ehuru det naturligtvis är för tidigt att yttra sig om ekonomiska sidan 

 af saken. Man var äfven i tillfälle att se hergtallens inverkan pa granens 

 tiilvä.vt, som förut varit föremal för en skildring i Skogsvärdsföreningens tid- 

 skrift, årgång 1904, sid. 457. Samma verkan som ernås genom in])lantcring 

 af bergtall kan emellertid erhållas enligt senast utförda försök genom att utströ 

 barr af berglall pä marken. Försöken med nya tallarter omfattade Piniis 

 /lanksiiiiKi, ionloila, n<;ida, jiiiiiimiiiui, poinlerosa ?'. scopulnnnn samt sih^estris 

 frän Skottland. Träden voro 8 är gamla och flertalet företedde e t mycket 

 lofvande utseende. Försöken jia hedarna demonstrerades af skovrider Hei,m.s 

 på Fel d borggärd. 



Slutligen gjordes ett besök pa klitterna, nämligen i Husby plantage vid 

 rifliorg. H\ad .som här i synnerhet väckte uppmärksamhet var den förvå- 

 nande vackra utveckling, som Picea xilcliensis företedde äfven pä den mest 

 magra och torra dynsand. Af intresse voro äfven några tallar, som tydligen 

 voro hyl)rider mellan Piniis siheslris och P. monlana. Vid klitfogdegården 

 demonstrerades en |)Iantskola, som med hänsyn till skötsel syntes stå idealet 

 så nära som gärna är möjligt. //. ////. 



Hotar vildkaninen att blifva skadegörande i Skåne? För kort 

 tid sedan stod följande notis att läsa i dagpressen: 



:> Pä Hallands \'äderö anställes betydlig skada ä tillväxande ungskog af 

 de oerhörda mängder kaniner, som tumas där. l'or utrotande af skadedjuren 

 har kyrkostämman i Torekov beslutit att å ön utsläppa räfvar af hankön efter 

 den I december, då konungens jakträtt ä ön upphör.» 



Mindre kändt torde vara att vildkaninen eller, såsom den ocksä kallas, 

 tyska jaktkaninen, äfven förekommer pä åtminstone en punkt ä fastlandet, 

 nämligen |)a det Schwerinska godset Skarhult, beläget i hjärtat af Skåne, något 

 söder om Ringsjön, .\garen af detta gods lät för några år sedan utsläppa 

 ett 2o:tal kaniner i en sandig skogsbacke kallad Tjufvaparken, omgifven af 

 vidsträckta, öpi)na åkerfält. Djuren trifvas utmärkt, och den nuvarande stam- 

 men anses vara högst betvdlig, i hvarje fall mångdubl)elt större än antalet in- 

 planterade djur. Detta trots kaninerna numera strängt efterhällas genom ut- 

 skjutning vid alla tillfällen och årstider. Ehuru de fortfarande ha sitt stam- 

 häll i Tjufvaparken, som är öfversållad af kryphål och underminerad af gångar, 

 börja (le också visa tendens till spridning till kringliggande trakter. Här lik- 

 som annorstädes visa sig kaninerna som arga fiender till allt hvad skogskultur 

 heter. Plantor af barrträd såväl som löfträd afbitas och de unga stannnarna 

 l)arkas sä långt upji kaninerna nå. I Tjufvaparken, som bär äldre granskog, 

 har den förut befintliga bokunderväxten på detta sätt totalt utrotats och alla 

 försök att uppdraga ny sådan ha misslyckats. Den nuvararde underväxten 

 utgöres af fläder, hvilken kaninerna synbarligen icke angripa. 



Flerstädes i utlandet, där kaninen inplanterats, har den genom sin 

 massökning och stora skailegörelse på såväl skog som vissa slag af jordbruks- 

 alster, ingifvit allvarsamma farhågor. Så är t. ex. fallet i vissa delar af Tysk- 

 land, för att nu endast taga ett af de mest närliggande exemplen. K. If. 



