480 GUNNAR ANDERSSON. 



björkskogen tunna ut sig uppåt mot de nakna ruarna; man skulle känna sig 

 öfvertygad om att det var trädgränsen man såge, om icke på nästa berg 

 tallskogen stode tät och växtlig upp öfver toppen. 



Ingenstädes utom i medelhafsländerna har jag sett ett glesbebyggdt landskap 

 i fysiognomiskt afseende så fullständigt förändradt af människan som detta. 

 Det är ej heller små områden det gäller, utan kolossala vidder, stora som ett 

 par af våra mindre provinser. Man frågar sig, är det verkligen möjligt och 

 då man finner bevisen oomkullkastliga, i det att öfverallt, om man undantar de 

 obetydliga områdena belägna högst upp, skogen spirar upp, där kulturer ske 

 och där den får skydd och hägn, så undrar man om t. o. m. detta rika land 

 verkligen har råd att bestå sig den ly.xen, att låta en stor del af landet ligga 

 obrukadt eller endast i ringa grad brukadt. Vi ha ett i alla afseenden mot- 

 svarande, ehuru ej så storslaget e.xempel i Bohusläns hedar, där fårafveln ut- 

 gör så godt som den enda inkomstkällan frän vida områden, som en gäng 

 varit skogklädda. 



Att sä en gång varit fallet äfven i högländerna bevisas tillfullo af den 

 ofantliga mängd stubbar efter särskildt tall, men äfven af björk och klibbal, 

 som träffas i alla torfmossar ända upp på de högsta vattendelarna och högre. 

 Man har i dem velat se bevis för en klimatförändring, men den undersökning 

 jag företog af ett antal mossar synes mig icke ge något som helst stöd för 

 denna förmodan. Då saken är af stort såväl teoretiskt som praktiskt intresse 

 må ett par ord nämnas om förhållandena pä ett af de mest typiska fynd- 

 platser, som öfverhufvud finnas för fossila trädlämningar inom högländerna. 



Tvärs igenom dessa leder den med stora kostnader anlagda North Eastern 

 Highland Railway, berömd som de tre kungarikenas mest storslagna och om- 

 växlande linje. Det måste ock medgifvas, att de väldiga hedlanden med sina 

 berg och dalar, sin eviga skiftning mellan ljungens svartbruna och de nybrända 

 viddernas grönare färgtoner, de stora perspektiv det skoglösa landet ge för 

 naturvännen ha en helt annan tjusning och lockelse än ett skogtäckt land 

 skulle äga. Den nämnda järnvägen passerar tvenne vattendelare ; den södra 

 451 m. är den högsta punkt någon järnväg på öarna när. På den norra 

 vattendelaren, mellan stationerna Carrbridge och Tomatin, ligger vid Slochd 

 Mor på en höjd af ungefär 405 — 420 m. (vattendelaren ligger noga räk- 

 nadt vid 404 m.), ett vidsträckt myrområde. Det utgör samlingsplats för 

 nederbörden frän en stor flack dal, hvars högsta delar nä 520 — 600 m. 

 och själfva torfvens bildning har sin orsak just i att allt afrinnande vatten 

 samlas inom ett jämförelsevis litet område där den i och för sig stora mossen 

 uppstått. Något slutet bäcken är det icke, utan blott ett flackare parti af 

 själfva dalen. Då järnvägen byggdes måste vid vattendelaren en väldig flera 

 tiotal meter djup och omkring en km. lång skärning göras midt igenom torf- 

 mossen och underliggande lager. Torfven är flera meter mäktig äfven nu, 

 dä den sjunkit ihop. Under den kommer ett tunt lager gyttjig sand och 

 sedan vidtager morängrus, i öfre delen mera uttvättadt och sandigt. Det 

 hela hvilar pä fast berg, bestående af urberg eller närmast yngre, kiselsyrerika 

 bergarter. 



Det som väckt uppmärksamhet beträffande ifrågavarande torfmosse är den 

 stora mängden väldiga tallstubbar, som finnes i densamma och som nu sticka 

 ut ur torfven. På sina ställen i den länga profilen finnes blott ett lager, pä 

 andra ställen kan man urskilja två tydliga lager, skilda åt af trädfri torf, på 



