496 DEN PLANERADE UNDERSÖKNINGEN OM VIRKESTILLGÄNG OCH TILLVÄXT M. M. 



Från detta beslut voro herrar Faiilén och Welanukr i vissa afseenden skiljaktiga, där- 

 vid de till en början förenade sig om följande yttranden ; 



»Den vid skogsvårdsstyrelsernas möte 1908 tillsatta kommissionen har framhållit, att 

 en undersökning om skogstillgängen inom de olika länen bör ske med så stor noggrannhet,, 

 att ett resultat vinnes, som har ett högsta fel af 10 %, Afven vi anse, att denna felprocent 

 ifråga om virkesförrådet bör vara den högsta tillåtna, ifall de vid undersökningen erhållna 

 siffrorna skola fl något praktiskt värde, ty det är alt märka att för bevarande av den slut- 

 liga frågan, huruvida öfverafverkning sker eller icke i de olika länen, fordras kännedom om 

 två andra faktorer nämligen tillväxten och årliga virkeskonsumtionen, för hvilka man äfven 

 måste nöja sig med närmevärden. 



Af grundläggande betydelse är det sålunda att finna den taxeringsprocent, som för 

 ifrågavarande arealer har ett högsta fel af 10 % och gifvetvis bör en utredning härom ut- 

 föras efter sådana metoder, att några afsevärda anmärkningar mot densamma icke kunna 

 göras, sä mycket hellre som det resultat, hvilket därvid vinnes, skall direkt tillämpas vid 

 uppskattnigen af hela landet och de siffror, som vid denna riksuppskattning erhållas, sedan 

 icke kunna kontrolleras, utan helt visst komma att få auktoritetsvärde för läng tid framåt 

 och blifva af stort inflytande på landets skogspolitik. 



Kommissionen har i brist på tid och medel sökt bestämma den lämpliga taxeringspro- 

 centen på teoretisk väg genom att på papperet konstruera en skogsuppskattning, hvars re- 

 sultat närmare angifves å sid. 18 — 20 i deras betänkande. — Genom denna teoretiska kon- 

 struktion anser sig kommissionen hafva funnit, att en 0,5-procents taxering ]>å 200,000 

 hektar nära nog med visshet ger ett nöjaktigt uttryck för virkesmassan, d. v. s. med ett 

 högsta fel af lo %. 



Härvid må först erinras, att då vid sådan uppskattning, som här ifrågasattes, hvorje 

 län utgör ett helt för sig, bör pröfningsmetoden visa att, om flera beskattningar utföras till 

 samma procent, alla stanna inom den bestämda felgränsen 10 %. Så är dock icke fallet 

 med 0,5-procents-taxeringarna i tabell II, ty endast omkring 0,9 af antalet taxeringar visa 

 så gynnsamt resultat, då däremot o.i af antalet visa ett fel af 15 % och i enstaka fall till 

 och med 20 %. Kommissionens ofvan anförda slutsats är därför icke fullt riktig. Ty äf- 

 ven om man frånser det undantagsfallet att af 100 taxeringar en kan få ett fel af ända till 

 20 % måste slutsatsen, tillämpad på en uppskattning af landets län, blifva att för omkring 

 '/,„ af antalet uppskattningsområden erhålles ett tillfredsställande resultat, men för de öfriga 

 ett fel öfver det högsta tillåtna. Vill man med ledning af tabellen II sid. 20 söka den 

 taxeringsprocent, som skulle gifva ett nöjaktigt resultat för alla län, så kan emellertid denna 

 ej direkt afläsas, emedan kommissionen ej uträknat resultaten för högie procenter än 0.5; 

 men med ledning af den fallande skala, efter hvilken säkerheten ökas för högre ta.xerings- 

 procenter i tabell II, torde man kunna antaga att taxeringsprocenten skulle behöfva ökas 

 till omkring 0. 7 på 200,000 hektar för att felgränsen skulle begränsas till lo %. 



Denna fingerade ta.xermg afviker dock i flera afseenden så mycket från förhållandena 

 vid en taxering i verkligheten, att man äfven efter ofvanstående korrigering måste ställa sig 

 tveksam inför de erhållna siftrorria. Taxeringen på papperet är, som äfven kommissionen 

 framhållit, olik en taxering pä marken bland annat däri, att taxeringslinjerna äro 1 00 meter 

 breda och således för en viss taxeringsprocent få till antalet, då däremot vid en vanlig 

 taxering taxeringslinjerna i regel äro blott 10 meter breda, således flera till antalet och 

 jämnare fördelade öfver taxeringsområdet. En taxering i skogen skulle med samma taxe- 

 ringsprocent alltså visa något bättre resultat än kommissionens konstruktion. Men å andra 

 sidan har vid den fingerade taxeringen antagits, att alla afdelningar eller figurer pä de skogs- 

 indelningskartor, hvarpå kommissionen grundat sin konstruktion, äro af tämligen regelbun- 

 den rektangulär form och fullkomligt jämnt beväxta med skog, sä att virkesmassan per 

 hektar är densamma pä h\'arje figur. 



Dylika ideala skogsförhällanden finnes naturligtvis ingenstädes i verkligheten. Huru 

 dessa afvikelser verka i ena eller andra afseendet, eller i hvad män de motväga hvarandra, 

 är omöjligt att afgöra, dä man saknar bestämda jämförelsepunkter. Vi dela därför den af 

 kommissionen själf uttalade meningen, att denna konstruktion hvilar på en del obevisade 

 antaganden och att endast en försökstaxering ute i skogen kan afgöra frågan om lämpligaste 

 taxeringsprocenten. — Men det är uppenbart, att man icke kan utröna högsta felgränsen 

 för en viss taxeringsprocent af en enda eller ens ett par taxeringsresultat af denna procent, 

 ty detta skulle förutsätta, att ett taxeringsresultat alltid eller i regel skulle falla invid högsta 

 felgränsen. Sä är gifvetvis icke förhällandet, utan resultaten äro mycket växlande från ett 

 i jämförelse med verkligheten i det närmaste riktigt resultat och ända till sådana, som be- 

 teckna högsta felgränsen. 



