I>EN l'I.ANKKAUK INUKRSÖKNINGKN UM VIKKKSTII.I.IJANf; OCH TILLVÄXT M. M. 5O! 



Dessutom antordc herr Wklanijkr: 



»Flertalet af kommittén har afslajjit min fraiii^tiillnin{;, att i kominittcn> uiiilerdåiiitja 

 yttrande älven skulle göras ett bestamdt uttalande rörande kommissionens påslående, sid. 5 i 

 dcis betänkande, dels att genom undersökningen äfven skulle erhiillas en god föreställning 

 om den mängd skog, som växer sä litet, att den ur skogshushällningssynpunkt sedt bör 

 afverkas, dels att det skulle blifva möjligt att afgöra huruvida del ofta hörda talet är berät- 

 tigadt om alt afverkningarna äro pä vissa trakter för små i förhällande till skogens äliler. 

 Dä dessa bägge frågor äro af största intresse och betydelse för vår skogshushållning 

 och det bör vara af stort intresse att redan frän början veta huruvida en dylik undersök- 

 ning af landels skogar kan gifva svar härpå, har jag icke för min del velat underlåta att 

 anföra, det jag icke anser möjligt att genom den af kommissionen föreslagna undersökningen 

 erhålla tillfredsställande upplysningar om någondera af ofvannämnda frågor. 



Bestämmande af den mängd skog, som har en tillväxt under det normala, torde icke 

 kunna ske annat än med ledning af tillväxtprocenterna hos de undersökta profträden. 



Ett träds eller ett bestånds tillväxt är icke lika under alla förhållanden utan är myckel 

 växlande, beroende pä trädslag, ålder, slutenhet och bonitct. Hvad som pä ena stället är 

 fullt normal tillväxt, måste pä ett annat anses som abnorm. Om trädens växt är normal 

 eller icke kan således icke afgöras schablonmässigt efter någon viss tillväxtprocent utan 

 måste bestämmas i hvarje fall på grun<l af rådande förhållanden. Det har ännu icke i 

 vårt land utförts sådana skogsundcrsökningar, att man kan säga hvad som är n>'rmal till- 

 växtprocent under ofvannämnda olika förhallanden, och därför kan icke heller med anspråk 

 på tillförlitlighet och allmängiltighet genom en linjetaxering afgöras, hvilka träd som hafva 

 en tillväxt under det normala. Men till och med om man kunde detta, är det därför icke 

 sagdt, att alla sådana träd böra afverkas, ty det är möjligt, ja sannolikt, att en del af dem 

 kunna öka sin tillväxt, t. ex. genom ljushuggning. Och det är i allmänhet gruppens och 

 beståndets tillväxt och beskaflfenhet som är bestämmande i fräga om afverkningen men icke 

 en enstaka individ. 



Frågan om afverkningarnas storlek i förhållande till åldern torde med säkerhet huf- 

 vudsakligen afse vissa enskilda skogar under utsyningstvång och skogar, som stå under 

 skogsstatens värd och förvaUning. Dessa utgöra emellertid inga hela länsområden utan fin- 

 nas i tlera län omväxlande med andra skogar. För att kunna bedöma om afverkningarna 

 äro att anse som normala eller icke på dessa skogar förrutsättes, att man vet skogstillgången 

 och tillväxten. Men icke ens upplysning härom kan erhållas genom undersökningen at 

 landets skogar pä den grund, att denna af ekonomiska skäl måste enligt kommissionens 

 förslag utföras till så låg taxeringsprocent, att resultatet är giltigt inom den tillåtna felgrän- 

 sen endast för hvarje län som ett helt belraktadt, och dä är det omöjligt att erhålla några 

 tillfredsställande resultat för vissa delar eller skogar inom ett län. Härtill skulle utan tvif- 

 vcl erfordras en så väsentligt förhöjd taxeringsprocent för särskildt de stora norrländska 

 länen att hela uppskattningen bletVe ekonomiskt outförbar. För särskilda skogar torde därför 

 ofvan berörda värdefulla upplysningar kunna erhållas både säkrare och billigare pä annat 

 sätt. Huru föga utredd för öfrigt frågan ännu är om skogens rätta afverkningsälder och 

 afverkningarnas storlek i förhållande tdl olika omloppstider, har kommittén tidigare fram- 

 hållit i unilerdänig skrifvelse den 30 oktober 190S. 



Slutligen tillåter jag mig framhålla vikten af att de sammandragskartor, som finnas eller 

 kunna anskaffas för de olika länen närmare granskas, innan de användas vid en blifvande 

 linjelaxering. 



Af erfarenhet är det förut kändt, att man icke kan med tillhjälp af kompass gå längre 

 sträckor i någorlunda rak riktning öfver skogsmark — på sin höjd en eller annan kilo- 

 meter. Dä vid ifrågavarande taxering linjernas längd skulle uppgå till flere mil måste lin- 

 jernas riktning bibehållas med tillhjälp af sammandragskartor hvarpä linjerna förut uppdragas. 

 Om man därvid som kommissionen anför på sid. 1 1 i betänkandet vid mötande sjöar och 

 större odlade bygder på lämpligaste sätt kringgår dessa och uttager linjens längd efter kar- 

 tan inverka dessa mätt pä hela liniens längd och således äfven på den procent som den 

 skogbeväxta linjedelen utgör af hela taxeringslinjen, hvarigenom skogsmarkens areal blir 

 beroende af kartan. Felaktigheter hos denna kunna således orsaka oriktig uppgift om 

 skogsmarkens areal och därmed äfven om \'irkesmassan ehuru \'irkesuppskattningen i öfrigt 

 sker med tillräcklig noggrannhet. Den af kommittén gjorda undersökningen af de olika 

 ägoslagcns arealer med ledning af en sammandragskarta öfver vissa härad i Stockholms län 

 har gif\it mig anletlning till ofvanstäende påpekande.» 



Vid protokollet 

 Gerh. Alexanderson. 



