FÖRSLAG TII.I. ÄNDRINGAR I !■ I.OTTNINGSSTADGAN. 5O5 



skullo f;cnoin syn pä stället bcslämraiis af tre skiljemän, af hvilka hvardera parten valde en 

 och rätten den tredje, samt att jäf möt skiljemän borde af rätten pröfvas m. m. Vidare 

 ansågs oläm])Iij^l . att vkiljemannainstiiirtionen, sätian den i förslaget blifvit ordnad, skulle 

 jämställas med domstol, livars beslut vunne laga kraft, och förordades i stället, att skilje- 

 männens uppgitt niiille begränsas till att söka iistadkomma förlikning mellan parterna och 

 utgöra ett bevismedel för utrönande af skadans rätta värde. 



I ilen finska lagen om vattenrätten den 23 juli iqo2 återfinnas älven bestämmelser 

 om skiljemän, ehuru dessa bestämmelser dock förete åtskilliga rätt väsentliga afvikelscr från 

 de t)fvan anförda i Sverige gällande. 



livad först preskriptionstiden vidkommer, är i i\vn finska föronlningen stadgadt, att 

 anspråk ä ersättning för skada ej må väckas efter utgången af det följande kalenderåret. 

 Af öfriga olikheter i berörda bestämmelser må särskihlt framhållas; nt/ skiljemannaförfa- 

 randet alltid måste anlitas, innan dylika slag af ersättningsfrågor till domstol hänskjutas; att 

 skiljemännen, hvilka handla tnulcr doinareansvar, skola vara å orten bosatta; (/// tiden för 

 skiljcmannadomens hänskjutande till vederbörlig domstol är sextio dagar; att sakägare efter 

 erhållen uppmaning är skyldig utse skiljeman inom tre dagar, och att, därest de valda skilje- 

 männen icke inom samma titl, efter sedan de valdes, kunnat förena sig om ordförande, 

 denna på endera partens yrkande af myndighet utses. 



Enligt den norska lagen om vattendrags nyttjande af den I juli 1S87 afdömas i regel 

 frågor om ersättning för skador, som uppkonnna genom tlottleds anordnande och flottning, 

 af 4 synemän, som i juridiska spörsmål handlcilas af domaren. 



De anmäi-kningar. som af dem. som i praktiken tillämpa skiljemannainstitutionen en- 

 ligt bestäunnelserna i iS.So års nådiga förordning om alhnän tlottlcd, framställts mot denna 

 institution, äro i hufvudsak: 

 att endast den ersättningsberättigade parten äger besluta, huruvida ersättningsfrågan skall 



afgöras genom skiljedom eller omedelbart hänskjutas till domstol ; 

 att bestämmelserna om, att skiljeman skall vara ojäfvig, saknar betydelse, då jäf kan af myn- 



dighei i bästa fall pröfvas först efter domens afsäganilc; 

 att bestännnelsc borde finnas därom, att skiljemän bör vara i orten bosatt; 

 att i författningen icke är tydligt utsagdl, att skiljcmannadomcn skall alTattas skriftligen och 

 noga u|)puiga parternas yrkanden i ersättningsfrågan. 



Hottningschefsföreningen framhåller i sitt uilåiande sid. 16, att då skiljemannaförrätt 

 ningar ofta utsättas samtidigt på flera ställen utefter en tlottled, de flottande ofia tvingas at 

 uise ett stort antal skiljemän, hvarigenom oskäliga kostnader uppstå, och förordar föreningen 

 att strandägare inom hvarje socken borde åläggas att på kommunalstämma utse en gemen 

 sam skiljeman. 



Dä emellertid de.ssa ärenden icke kunna anses såsom någon kommunal angel.ägenhet, 

 och därjämte utom strandägarc äfven flottande och andra äro röstberättigade vid kommunal- 

 stämma, skulle en sålunda \-ald skiljemän i de flesta fall väl näppeligen kunna anses skickad 

 att tillvaralaga slrantlägarnas intressen. 



.\fven har nämnda förening alternativt föreslagit, att myndighet för hvarje flottled eller 

 hvarje tingslag skiUle utse en skiljemannanämnd, som kunde vid behof påkallas. 



Unskemål hafva också uttalats därom att en kortare preskriptionstid än den vanliga 

 — lo-äriga — måtte tillämpas för väckande af genom floitning uppkomna skadeersättnings- 

 anspråk, i likhet med hvad i den olvan anförda finska författningen finnes stadgadt. 



Då understundom dylika anspråk väckas först flera ar sedan skadan tmiat, möter näm- 

 ligen stor svårighet för den ersättningspliktige att på något s.Htt kontrollera skadans omfatt- 

 ning och gendrifva den bevisning, som af mot(iarten långt förut planerats. 



Dessutom torde det, sedan en längre tid förflutit, icke vara möjligt för en virkesägare, 

 att, ehuru han vid den tid skadan skedde deltagit i den gemensamma flottningen, kunna 

 styrka, det hans virke icke till skadan medverkat, under hvilken förutsättning han enligt 

 gällande bestämmelser skulle vara befriad från skadestånd. 



Det måste anses vara af vikt, att vid revision af nu gällande flottningsförfattningar 

 uppmärksamhet jätnväl ägnas frågan om ett ändamålsenligare ordnande af sättet för bestäm- 

 mande af ifrågavarande ersättningsbelopj), till undvikande af de missförhållanden, som med 

 nuvarande stadganden härutinnan understundom on''kligen kunna uppstå. 



Om tillsynen öfver de allmänna flottlederna. 



Såsom ofvan blifvit anfördt, tillkommer det Eders Kungl. Maj:ts befallningshafvande 

 att med några undantag i första hand pröfva och besluta såväl angående ärenden, som röra 



