526 GUNNAR SCHOTTE. 



växten blir i sin helhet kraftigare i täta bestånd än när det sparas för mycket 

 på utsädet. Målet bör vara att på kortast möjliga tid åstadkomma ett fullstän- 

 digt slutet bestånd, där marken öfverallt är beskuggad samt fri från gräs. Or- 

 saken till att eken växer frodigare ju tätare den uppdrages, vill Hauch gissnings- 

 vis anse bero på bakterielifvets verkningar i marken. Han antager nämligen, 

 att bakterieUfvet bhfver rikare, ju större tätheten är i bestånden. När det vi- 

 dare, hvad beträffar eken, är viktigare än för många andra trädslag att utsädet 

 härstammar från goda träd, skulle det finnas utsikt att erhålla flera sådana ollon 

 i ett större parti än i ett mindre, och detta skulle äfven tala för att använda stora 

 kvantiteter utsäde. — Ja, detta allt är ju mycket bra, sägeroppositionen mot Hauch, 

 men det blir alltför dyrt, och fråga är, om ej goda resultat kunna erhållas äfven 

 med mindre kvantiteter ollon och billigare bearbetning af jorden. Det är troligt 

 att så äfven är förhållandet på en hel del ställen, men kanske ej på den styfva leran 

 å Bregentved, där forstinspektör Hauch uppdragit sina täta ekbestånd. 



Det blir dock i hvarje fall ekodlarens största och första omsorg att anskaffa 

 rikligt med ollon. Om de måste köpas, bör man äfven skaffa sig noggranna upp- 

 gifter om ollonens hemort. Man har t. ex. i Jylland gjort sorgliga erfarenheter om, 

 att det ej duger att där använda ollon från södra Europa, då plantorna af sådant 

 frö ej tåla klimatet. 



När man så samlat eller inköpt tillräckliga kvantiteter ollon, gäller det att 

 bevara dem väl under vintern. Detta sker bäst i särskildt uppbyggda ollonkojor 

 (se fig. I.) — På hösten håller ett parti ollon en grobarhet, som närmar sig 100 %. 

 Sedan sjunker grobarheten, trots den bästa förvaring; i mars och april är den 

 omkr. 80 % och då böra ollonen utsås, ty längre fram på våren går grobarheten 

 ned till 60 — 70 %. 



Med en grobarhet hos ollonen af So % använder Hauch 5 — 6 ända upp till 8 

 tunnor per tunnland (7 — S'/^ å 11 hl.), hvilket gör 13 — 20 hl. per har. Han be- 

 räknar då att erhålla minst 100,000 plantor per tunnl. eller 182,000 plantor per har. 



Hauch sade härom vid mötet i Nasstved : »Den kvantiteten försäkrar mig om 

 goda kulturer, men jag viU ej förneka, att man äfven kan erhålla goda resultat 

 med blott 4 tunnor ollon per tunnland» — det är likvisst 10 hl. per har. Vid använ- 

 dandet af ollon med sydländsk härstamning har det äfven visat sig nödvändigt att 

 begagna något mindre utsädeskvantitet, emedan ekplantor af sådan härkomst 

 hafva mindre förmåga att taga råda öfver hvarandra. Orsaken härtill anser prof. 

 Oppermann Ugga däri, att sådana ollon härstamma från mera rikbärande träd och 

 således hvarje parti från ett färre antal träd, hvarför de uppkomna plantorna äga 

 större likhet sinsemellan. 



Som man likväl kan vilja anlägga ekbestånd, äfven då det ej är ollonår, 

 måste man tillgripa plantering. Härtill använder Hauch, som bekant, i — 2-åriga 

 oomskolade plantor i s. k. block, d. v. s. en sorts klimpplantering. Dessa block 

 utsättas i gräfda eller hackade rader och på ett tunnland komma 50 — 60,000 plan- 

 tor, d. v. s. go — 110,000 plantor per har. 



Det anses af många danska skogsmän af vikt, att de nya kulturerna sedan 

 hållas fria från gräsväxt genom att bältena mellan såddränderna uppbackas under 

 några år, tills plantornas skugga hindrar gräset att få för stark växt. En sådan 

 åtgärd ökar plantornas tillväxt med omkring 100 % och den är nödvändig på lågt 

 hggande mark, där plantorna annars lätt duka under (jämför fig. 2). Om ekkul- 

 turen utföres så, som nu i korthet beskrifvits, är den fullt sluten efter 5 — 6 år 

 (se fig. 3), och efter 10 år är planteringens höjd omkring 15 fot. 



