NATURMINNEN OCH STKrtUUA IAKTTAGELSER 54 I 



NATURMINNEN OCH STRÖDDA IAKTTAGELSER. 



»Furuens Levedygtighed.» 



Under denna rubrik beskrifves i »Tidsskrift for Skogbrug » hefte 5, Mai 

 1908, en fura, som är fullständigt barkad rundt hela stammen till en längd 

 af Vä^^' meter, och det oaktadt fortfar att växa, fastän 9 är förgått sedan 

 barkningen skedde. 



Vidstående bild (fig. i) visar en del af en liknande tall, som fälldes vid 

 upphuggning af en rågång i Mora socken är 1906. Trädet stod i kanten 

 af en utlagd åker. 



.SV;?'(>7 deti (löda haiktii som .•idfhaikeii lin hlifTit fiillstäiidif^l iijlägsiiade niiidl 

 om stammen mellan två kvistliTarf till en längd af cirka jo centimeter. Inga råa 

 kinstar fiinnos nedanför det afharkade partiet. 



Stammens diameter nedanför den barkade delen är 6,4 cm. (fig. 2 

 A — B), på barkade delen 6 cm. (fig. 2 C — 1)) och of\an afbarkningen 8,7 

 cm. (fig. 2. K — F). 



Antalet ärsringar pä de nämnda diametrarna är: pä A — B 11 st., på 

 C — D 9 st. och pä E — F 18 st. 



Efter barkningen har alltså tillkommit en årsring (af reservnäring r) nedan- 

 för den barkade delen. Denna årsring har en bredd af endast cirka 1,5 

 millimeter, dä närmast innanför liggande årsrings bredd är cirka 3,5 milli- 

 meter. 



O/vanför den barkade delen liafva däremot ej mindre än tio ärsringar 

 afsatts efter det barkningen skedde. 



Barkningen synes hafva blifvit gjord under trädets hviloperiod, hvilket 

 framgår däraf, att sista årsringen är af normal bredd med tydlig höstved. 



1 )e fyra första åren efter barkningen har diametertillvä.xten varit god 

 (27 millimeter), men är därefter hastigt aftagande, sä att de se.\ yttre års- 

 ringarnas dubbla bredd uppgår till 8 millimeter och däraf de tre yttersta till 

 blott 2 millimeter. 



Vid trädets fällande var kronan grön, frisk och ej särskildt glesbarrig 

 (Angående höjdtillväxten saknas ujipgift.) Af den skarpt aftagande tjockleks 

 tillväxten framgår dock, att näringstillförseln i väsentlig grad aftagit. Anled 

 ningen härtill får man söka dels däri, att ingen beredd näring kunnat föras 

 till rotsystemet, pä grund hvaraf rotens vatten- och näringsupptagande för- 

 måga måste hafva förringats, dels äfven möjligen däri, att delar af splinten 

 i den barkade stamdelen så småningom dödats genom solens och luftens di- 

 rekta inverkan, hvarigenom ledningen genom den återstående lefvande veden 

 blifvit otillräcklig. (Se fig. i och 2.)' 



Hade nedanför den afbarkade stamdelen funnits lefvande kvistar, som 

 kunnat förse roten med tillräcklig mängd beredd näring, och om tillräckligt 



^ Observera å (\^. I . tlen pä ena (för solen skyddade) sidan kvarvarande kådan, då på 

 stammens andra sida däremot all kåda .^r borta och torkspricka uppstått. 



