I.ITIKKATfK. 551 



inamle, nämlij^cii eld, vatten tx li afvcrkning. Med vatten förstår då förf. 

 försumpningstörlopjiet i vara skogar. Han \idhaller här sin gamla åsikt om 

 granens roll såsom din-kt bidragande till försumpningen. De skäl, som 

 förf. har framfört, synas mig emellertid ingalunda bevisande. Det skulle 

 emellertid taga allt för mycken plats att underkasta teorien angående den 

 biologiska törsumpningsorsaken en genomförd kritik, rec. torde få tilltälle därtill 

 vid redogörelsen för försöksanstaltens studier i försumpningsfrågan. .Angående 

 den hastighet, hvarmed försumpningen breder ut sig, intager förf. en mera 

 reserverad hållning, öfverlåtande ät kommande undersökningar att närmare 

 belysa denna fråga. Försum])ningen har emellertid icke enbart varit till skada, 

 den har ock enligt förf varit till gagn. Vattnet har gifvit ujiphof till en 

 rik vegetation, som vid sin förmultning bildat torfmassor, hvilkas kvätveföråd 

 det ini gäller att utvidga genom afdikning. I det andra kapitlet i boken, om 

 granens och tallen inbördes förhållande, märkes, att förf öfvergifvit sin en 

 gäng förfäktade åsikt angående granens vederbörliga plats i våra skogar. Han 

 har nu blifvit i viss män en utpräglad granvän, dels emedan cellulosaindustrien 

 förlänat detta träd ett större värde än förut, dels ock emedan förf börjat 

 att i h()g grad uppskatta granens myllbildande förmåga. 



1 nästföljande kapitel behandlar förf klart och vidsynt »Afverkningspo- 

 litik 01 h afverkning». 1 vissa punkter torde han dock här komma att möta 

 opposition. När förf säger, att det från skogsvårdssynpunkt vore riktigast att 

 pä några få år afverka all oväxtlig skog, så är det nog mången, som ej vill 

 gå med honom. Förf. framhåller såsom hinder härför de sociala förhållan- 

 dena — en stor mängd folk skulle i en afsevärd framtid gå miste om arbets- 

 förtjänst, sedan vidsträckta skogsmarker afverkats. Men äfven från ren skogs- 

 vårdssynpunkt torde vägande skäl kunna anföras mot en sådan brådstörtad 

 åtgärd. Hur skulle dessa inom få är kallagda marker kunna föryngras? Stora 

 vidder af de skogar, som skola afverkas, utgöras ju af foga växtlig gran på mark, 

 som mera passar för tall. Afverkas inom en kortare tid dessa skogar, som 

 väl dock i de tlesta fall växa åtminstone något, skulle vi erhålla för en längre 

 tid im|)roduktiva kalmarker, ty för närvarande är det omöjligt att skaffa er- 

 forderligt frö för uppdragande af ny skog å dessa stora vidder. Däremot 

 torde väl de flesta instämma med förf., när han föreslår, att man främst bör 

 afverka de oväxtliga skogarna, för att bereda plats för en ny, mera lifskraf- 

 tig generation och på samma gång spara på den växtliga, värdefulla skogen. 

 Kmellertid ser förf. ett hinder för en sådan afverkningspolitik i den nya 

 norrlandslagen, som »hindrar industrien att rädda unga växtliga skogar från 

 sköflingK När svenska riksdagen stiftade norrlandslagarna, var det för att 

 rädda ett i sin existens hotadt bondestånd. Lagen må vara behäftad med 

 en del olägenheter, den har dock ett stort och viktigt syftemål. Äfven om 

 det må vara sant, att många bolag numera sköta sina skogar med omsorg, 

 så är det väl ändå att gå för långt, när man ser skogarnas räddning däruti, 

 att de förvärfvas af industrien. Många bönder sköta också sina skogar or- 

 dentligt, och det torde väl äfven med norrlandslagen i behåll finnas möjlig- 

 heter för Sveriges riksdag att resa ett skyddande värn kring de unga, snabbt 

 växande skogarna. (lustaf \'asa förklarade en gång, att Sverige ej var ett 

 prästagäll, lika litet må Norrland bli ett bolagens herradöme. Det gäller att 

 finna sädana samhällsformer, att en god skogsvård, en lifskraftig industri och 

 ett fritt bondestånd må trifvas sida vid sida. 



