55 2 LITTERATUR. 



Förf. är ej någon vän af att staten anlägger egna sulfitfabriker och egna 

 sågverk. Den nuvarande industrien tål ej en sådan konkurrens och enUgt 

 författarens mening skulle äfven den ekonomiska vinsten för staten blifva ringa. 



Författaren förordar blädning af gran, de likåldriga granskogarna böra 

 öfverföras till olikåldriga, som bättre tåla vinden och allehanda yttre ingrepp, 

 samt för tallen blädning å bättre, men luckhuggning å sämre mark. A bättre 

 mark bör man tåla granens invandring i tallskogen, pä sämre bör den efter- 

 hållas, men i allmänhet visar sig här förf. som större granvän än förut. När 

 det gäller afverkning af de gamla, oväxtliga granskogarna vill förf. ej dra sig 

 äfven för mycket stora kalytor. Enligt förf. är det å sådana ej svårare att 

 fä upp ny skog genom sådd än å mindre ytor, en åsikt, som väl de flesta 

 skogsmän ej dela. 



Nästa kapitel ägnas åt markberedning. Här visar sig förf. som en myc- 

 ket utpräglad motståndare till bränning. All slags bränning är förkastlig, 

 äfven den lättaste löpeld gör skada. Som bekant råder i denna fråga i vårt 

 land mycket delade meningar. Båda partierna kunna för sina åsikter anföra 

 talande exempel på eldens inverkan å föryngringen. Här liksom på sä mänga 

 andra områden af vårt lands skogsvärd saknar man ännu utredande undersök- 

 ningar. Förr än sådana föreligga, är det väl ganska svårt att fälla några allmängil- 

 tiga omdömen. Däremot är förf., som allmänt bekant, en varm förkämpe 

 af allt hvad afdikning heter. Hans förhoppningar pä de afdikade myrarnas 

 förmåga att bära skog gä också mycket långt, myren »har af alla våra mar- 

 ker den största alstringsförmägan, när den en gång blifvit torrlagd. Flera 

 exempel finnas härpå och jag vågar påstå, att så godt som all myr kan göras 

 skogsbärande. » Angående våra sandhedar är han däremot afgjordt pessimistisk, 

 föga är att göra och bäst är, att låta tiden så småningom läka de sår, som 

 elden åstadkommit i forna tider. 



I kapitlet om hyggesrensning förordar författaren — enligt recensentens 

 mening med all rätt — , att vänta med hyggesrensningen till några år efter 

 fullbordad afverkning. I Norrland med dess ovissa kulturer bör man ta vara 

 pä alla utvecklingsdugliga plantor och ej i onödan rycka bort några under- 

 tryckta individ ; i synnerhet granen har en märkvärdig förmåga att repa sig 

 efter friställning. 



Kulturer är man tvingad att använda på de stora vidderna med svagt 

 växtlig gran, där tallen är ett mera lämpligt trädslag. Men kulturer mötas af 

 stora svårigheter, det är ondt om passande frö, betet gör stor skada. I 

 Norrland tillkommer utom de vanliga husdjuren, hästar, kor, får och getter 

 äfven renen, som ä hedarna i hög grad fördröjer utvecklingen. Strecksädd 

 rekommenderas före rutsådd, å den torrlagda myren bör man bredså med 

 gran helst på första snön om hösten, då man kan se hvart fröna fallit. 



Gallringar och ljushuggningar ha föga förekommit i Norrlands skogar 

 de ha i det hänseendet i hufvudsak fatt sköta sig själfva. I gallringsfrågan 

 synes förf. vara en vän af jämförelsevis starka gallringar, äfven här märkes 

 för öfrigt hans säkert på goda grunder fotade öfvertygelse om granens stora 

 vitalitet och förmåga att efter friställning åter repa sig. 



Staten bör inlösa skyddsskogarna, som enligt förf:s mening ej behöfva 

 omfatta större bredd än en half till en mil. Dessa skyddsskogar böra vara föremål 

 för den noggrannaste omvårdnad, försumpningarna böra på allt sätt bekämpas ; 

 pä föryngringen bör man nedlägga särskild omsorg. Den bör ske genom 



