28 



neralgruj3per låta förklara sig i enlighet dermed, så t. ex. 

 de glimmerartade, de chloritartade, de amphibolartade mine- 

 ralierna, de enkla lerjordssilikaterna m. fl., hvilka kunna 

 uppställas i två eller flere parallela serier, uti hvilka de mot- 

 svarande läukarue antingen öfverensstämma såväl till qvali- 

 tet som qvantitet (äro isomera) eller ock mer eller mindre 

 skilja sig i afseende på den qvalitativa sammansättningen. 

 Äfven de fysiska karaktererna (smältbarhet, spec. vigt m, fl.) 

 hos fältspatsarterna, äfvensom deras uppträdande i geologiskt 

 hänseende tala för nyssnämnda åsigt. 



I afsigt att utröna till hvilka af dessa species några 

 mera anmärkningsvärda finska plagioklasvarieteter böra räk- 

 nas, har jag verkställt åtskilliga bestämningar af spec. vig- 



ten med följande resultat: 



Spec. vigt. 



1. Röd plagioklas från Kimito, Skogböle . . 2,611. 



„ Rosendal . . 2,620. 



Somero 2,622. 



Tammela 2,625. 



Helsinge, Sillböle . . 2,643. 



„ . . 2,660. 



Kimito 2,664. 



Helsinge, Stansvik . . 2,670. 



9. Grön „ „ Lojo, Ojamo .... 2,699. 



N:o 1—4 höra till albiten och utmärka sig framför de 

 öfriga genom sin stråliga eller krumbladiga struktur, 5 — 7 

 höra åter till oligoklasen. Man finner häraf, att i Kimito 

 tvenne bestämdt skilda plagioklasarter förekomma, hvilket 

 förklarar orsaken till olikheten uti de af Chodnew och Teng- 

 ström verkställda analyserna (se Nordenskiöld, Beskr. etc. 

 p. 88, 89). Den af den förre analyserade fältspaten är syn- 

 barligen en oligoklas, då deremot den sednares analys utvi- 

 sar en albit. N:o 8 och 9 äro de under namn af labrador 

 bekanta färgskiftande fältspatsvarieteterna; dock utvisa såväl 

 den spec. vigten, som de på den sednare verkställda analy- 

 serna (Nordenskiöld 1. c. p. 92), att de rättare äro att be- 

 trakta såsom hörande till labrador-andesinen. Också föres 



