33 



Ytorna r äro vanligen ganska glänsande, y något min- 

 dre. Någon gång blifva de förra förherrskande, hvarigenoin 

 kombinationen blir snedt pelarformig. Kanten r : r är stun- 

 dom afstympad af p, äfvensom r : y af n (fig. 5). 



Titaniten är således i kalkspat utbildad i likhet med 

 en rhomboeder, i qvarz eller fältspat utdragen i riktning af 

 kanten n : n eller snedt pelarformig, samt i skapolit tafvel- 

 formig med orthopinokoiden såsom rådande form. Det är af 

 intresse att finna, att den i skapoliten från Laurinkaari före- 

 kommande orthiten äfven eger en tafvelformig habitus, full- 

 komligt analog- med nyssnämnda titanitform, så att man utan 

 närmare granskning lätt skulle kunna förvexla dem. På ett 

 af mig vid nämnda fyndort taget kristallfragment af orthit 

 har jag utom de af A. E. Nordenskiöld (Acta Soc. Se. Fenn. 

 T. V. p. 174) anförda formerna T, 1, och z kunnat konsta- 

 tera tillvaron af formerna u och o, såsom följande mätningar 

 utvisa: 



Orthit från beräknadt 



Laurinkaari enl. Kokscharow. 



/.:z . . . 109° 17' 109° 12' 14". 



T:u. . . 144°40' 144° 52' 8". 



u:o . . . 132° 54' ...... 132° 9' 34". 



Kombinationen blir således: 100 . 210 . 011 . fOl . 110, 

 tafvelformigt utbildadt efter 100 (T). Denna sistnämnda form 

 motsvarar p hos titanit, under det att 210 (u) motsvarar r 

 hos densamma. 



14. Optisk-kristallografisk uudcrsökning af finska glimmor- 

 arter. Den grupp af mineralier, hvilka man sammanfattar 

 under det gemensamma namnet glimmer, har vunnit ett för- 

 nyadt intresse, sedan det lyckats att bestämma läget af de 

 kristallografiska biaxlarne hos glimmerlameller, hvilkas yttre 

 konturer icke tillkännagifva detta. Denna bestämning sker som 

 bekant förmedelst den af Reusch framställda method (Pogg. 

 Ann. B, 136 p. 130), enligt hvilken man med en stålnål och 

 en liten hammare applicerar ett lätt slag på glimmerplattan. 



3 



