53 



är egendomligt genomsatt af stora luftrum med skorstenslika 

 hudöppningar uppåt och greniga bladgröneförande opuntialika 

 cellrader från hålornas botten; bladen äro af ovanligt många 

 olika former, nemligen vegetationsblad och amphigastria från 

 den plattade stammens undersida, andra blad dels vid det ge- 

 mensamma skifskaftets utgång från stammen, dels vid dess 

 öfre fästepunkt, samt dessutom hos det äkta slägtet Mar- 

 chantia på frukthufvudets undersida flera stora sambladiga 

 svepen, af livilka hvart och ett innesluter flera pistillidia, 

 som alla i sin tur äro omgifna af hvar sitt fruktsvepe; de 

 ega äfven i allmänhet de bäst utvecklade sporerna och spring- 

 trådarne, med ända till 5 skrufvar inuti; slutligen äro han- 

 organerna af alla de längsta och insänkta i egendomliga han- 

 skifvor, som stundom äro skaftade i likhet med frukthufvu- 

 det. Härtill kan läggas att de, såsom t. ex. den allmänna 

 Marchantia polymorpJia, uppvisa ej mindre än 4 olika for- 

 mer af spiralceller, nemligen dels de ofvanskildrade nubblikt 

 förtjockade s. k. rotcellerna, dels nätceller i stammen, dels 

 både ring- och äkta sj)ira!celler i frukten. — Närmast efter 

 dem komma JunfjerinaniacecB frondoso' på grund af deras 

 tydliga närmande till Marchantiacece i groning, allmänt ut- 

 seende, blad och hanblomställning (Äneura, jemför Taryio- 

 nia), samt deras stundom vackert och tydligt utbildade kärl- 

 knippa och högt organiserade sporer (Pellia). Bland dem 

 alla torde Pallaviclnia genom närvaron både af sambladigt 

 svepe och fruktsvepe intaga främsta rummet. Lepidolama 

 anser jag böra ställas i spetsen för Jung. foliosce thalamo- 

 mitrieoi och Frullania för J. foliosce gynomitriea', begge 

 slägtena på grund af särdeles högt utvecklade blad och am- 

 phigastria samt starkt förgrenad stam. En egen grupp af 

 Jungermaniacece bildas af SpJuerocarpus, som genom habi- 

 tus, stammens byggnad och frånvaron af nubblikt förtjockade 

 rotceller närmar sig till Notothylas inom följande familj. — 

 Anthocerotacece. böra, enligt min uppfattning, sluta raden af 

 lefvermossor, emedan oogoniet (centralcellen) är naket, i följd 

 hvaraf hos dem ingen mössa kan uppkomma, och deras bål- 

 lika stam och springtrådar stå på en synnerligt låg utveck- 



