55 



Sjjlachnacece (Tajloria laciniata Spruc!) och några Fabronia- 

 arter, hvilka visa en tydlig benägenhet för flikighet, men utan 

 alla undantag sakna de ventralbihang; ofta äro bladen byggda 

 af flera cellager, isynnerhet nerven, som konstant är bildad 

 af flere än ett enda. Pistillidierna sitta i hufvuden antini^en 

 i stammens spets (spetsar) eller i bladvinklarne, omgifna af 

 skärm och för det mesta äfven af könstrådar, som alltid äro 

 trinda och ogreniga, utom hos Hedivlgia och Sphagnaceoi. 

 Skärmen öfverensstämma alldeles med bladen, och finnes al- 

 drig någon tillstymmelse till svepe eller fruktsvepe. Fruk- 

 tens mössa uppstår alltid genom tillväxt af centralcellens cel- 

 lulära omklädnad, som under den omogna fruktens tillta- 

 gande i storlek ryckes lös från sin nedersta del, utan gräns 

 öfvergående i receptaculum (axeln), och betäcker hon spet- 

 sen af fruktskaftet, som mognar nedifrån uppåt tidigare än 

 sjelfva frukten. Denna är antingen en capsula clrcumscissa, 

 eller c. clausa eller c. valvulis dehiscens, oftast försedd med 

 enkel eller dubbel tandkrans, samt hudöppningar, antingen 

 liggande i ytan af basaldelens epidermis eller insänkt under 

 densamma, dessutom visar hon oftast en ring af collenchym- 

 celler för lockets afstötande; i fruktens midt finnes en pe- 

 lare, som hos de flesta sammanhänger med lockets insida. 

 Sporerna äro för det mesta släta och tunnväggiga, aldrig 

 blandade med springtrådar, samt städse bildade af blott en 

 enda cell. 



Bladmossorna förekomma i största mängd inom jordens 

 kallare och tempererade bälten, hvarest de ofta bilda vid- 

 sträckta mossängar; de äro mer eller mindre styfva, torra 

 och sega, samt innehålla icke några etheriska oljor, men väl 

 någongång spår till färgämnen. 1 afseende på orgauernas 

 form och utveckling visa de sig vara vida enformigare än 

 de månggestaltade lefvermossorna. Bladen och skärmen, ofta 

 ställda i 3 spiraler, äro aldrig motsatta eller hopvuxna 5 hos 

 de gröfsta formerna, såsom hos Dawsonia superha, sitta de 

 qvar afvissnade alldeles som hos en mängd trädlika mono- 

 cotyledoner. Slutligen må anmärkas att stammen hos dem 

 aldrig är bållikt utplattad Så väl genom nu anförda egen- 



