57 



Detta bevisas af följande dem tillkommande egendomlighe- 

 ter. De äro nästan alla dioiea, de ega en habitus, som starkt 

 erinrar om vissa mouocotyledoner, stammen visar ganska ofta 

 en axil och flera periferiska cambiiform-knippor, spridda i 

 stamparenchymet och hvilka öfvergå till bladen, som äro för- 

 sedda med tydligt omslidande bas och en öfra skarpt afgrän- 

 sad skifva, ofvanpå täckt af bladgröneförande lameller af myc- 

 ket vexlande sammansättning, den mest complicerade nerv af 

 allas, de längsta antheridierna med könstrådar som tydligen 

 öfvergå i hanskärmen, androeciet som i midten genomborras 

 af en ny hantopp och så år efter år, endast sällan af en hon- 

 gren, den af alla högst utvecklade frukten, samt den högst 

 egendomligt byggda tandkransen med dess olika bihang och 

 den starkt ludna mössan. — Andreceacece måste, enligt min 

 uppfattning, betraktas såsom den lägsta gruppen af Grim- 

 miales, genom några få kännemärken bildande ett otydligt 

 närmande till vissa lefvermossor, och torde de vara den läg- 

 sta af alla de familjer som sammansätta bladmossorna. — 

 Pleurocarpi åter äro vida enformigare, så väl i afseende på 

 det vegetativa som det fruktifikativa systemet, än Acrocarpi. 

 De visa dessutom hvarken så högt utbildade former som Po- 

 lytrichacece, ej heller så lågt stående som Cleistocarpi och 

 Andreoeaceoe. Slutligen är bladnerven, detta bladmossornas 

 mest egendomliga organ, ständigt af samma enkla inre sam- 

 mansättning. Vida svårare än det var hos Acrocarpi, är det 

 alt afgöra hvilka former som här intaga främsta rummet. 

 Dock synes mig hedersplatsen böra intagas af Thiiyidia, 1. 

 ex. Th. tamarisclfolhiiu, på grund af den starkt förgrenade 

 stammen, afdelad i högst tydliga årsétager och täckt af yt- 

 terst talrika biblad (paraphyller), bladen som visa olika form, 

 allt efter som de äro fastade på stammen grenarne eller små- 

 grenarne, samt sammansättas af starkt förtjockade och papil- 

 lösa celler, de från bladen både i afseende på form, glans 

 och byggnad alldeles afvikande honskärmen. 



Egendomligt är att inom de tlesta olika grupperna af 

 lefver- och bladmossor den högst utbildade formen är kos- 

 mopolitisk eller åtminstone eger en mycket vidsträckt ut- 



