Finoarue i lörbållande iill liidogennaiierue, 

 enligt J. G. Giino. 



Sisl föllid ue är utkom i Berlin af J. G. Cunos stort an- 

 lagda verk '''Forsehungen im Gebiete der alten Völkerkiinde'*'' 

 dess första del, innehållande på 408 sidor en undersökning 

 om de gamle Seytherne. Såsom bekant, hafva angående detta 

 folks både härstamning och förhållande till senare nationer 

 de mest stridiga åsigter blifvit framställda af vår tids förnäm- 

 ste historici och lingvister, bland hvilka vare nog att nämna 

 Klaproth, Niebuhr. J. Grimm, Schafarik, Zeuss, K. Neumann. 

 Miillenhoff, m. 11. Redan häri ligger, oafsedt frågans vigl 

 för kännedomen af hela Europas forntid, en mäktig maning 

 till förnyad ompröfning af ämnet, och man måste glädjas att 

 se det behandladt med den allvarliga forskningsifver, som 

 möter oss öfverallt i ofvannämnde bok. Det kan dock så 

 mycket mindre nu blifva min afsigt att lemna någon full- 

 ständigare resumé ur Cunos redan af den utländska kritiken 

 mycket fördelaktigt bedömda arbete, som jag för min del 

 icke kan obetingadt förena mig i dess slutresultat beträffande 

 do pontiske Scythernes identitet med den lettoslaviska folk- 

 familjen, men ett anförande af de grunder, som motivera 

 mina tvifvelsmål skulle påfordra en vidlyftigare utläggning 

 än tillfället och mina närvarande sj^sselsättningar erbjuda el- 

 ler tillåta. För att fästa den inhemska forskningens upp- 

 märksamhet vid det förtjenstfulla arbetet, torde det vara nog 

 att endast meddela några yrkanden ur det kapitel, soqi bär 

 öfverskrifteu: '''Der indogermanische und der ural-altaische 

 Sprachstamm'\ 



''"'Icke blodet''"', heter det deri, '""är det, som bestämmer 

 ett folk, utan anden, d. v. s. lifsyttringarna i språk, seder 

 och historie. Härpå beror folkens förvandtskap, icke på det 



