61 



med antagandet, att äfven Slaviskan, Tyskan, Nordiskan i 

 tidigare perioder egt dessa uttryck och att Finskan dåförti- 

 den lånat dem. Och denna ordgemenskap visar sig dess- 

 utom rikligen på gebit, hvilka höra till språkens väsendtli- 

 gaste arfvedel, hvarest lån endast högst sällan förekomma, 

 nämligen i räkneorden och pronomina, i uttryck för de när- 

 maste slägf förhållanden samt för grundelementen i det van- 

 liga lifvet. I stället för att genom nya och ständigt nya hy- 

 poteser söka lägga en grundval för den bekanta, men med 

 fakta och företeelser icke öfverensstämmande förslagsmenin- 

 gen om Indogermanernes vandringar från Asien till deras 

 europeiska boplatser, vilja vi hellre uppgifva densamma och 

 säga: den indogermanska och den finska språkstammen voro 

 från tidernas begynnelse grannar, det som i dag på sagde 

 områden är gemensamt, det är i allmänhet icke lånadt från 

 det ena eller andra sedermera vordne folk, utan det blef 

 samgods redan i båda språkens uppkomstperiod.'''' 



■'■'Öfverhufvud är det den i medeltal 700' höga landt- 

 ryggen Uwalli och Wolchonskiskogen, hvilken drager sig från 

 öfre Petschora till mellersta Diina, mellan 58:de och 60:de 

 parallelen, som utgör folkskiljemuren mellan Slaver och Fin- 

 nar, ehuruväl de senares vistelseorter sträcka sig halföiikt 

 längs Karna ned till dess förening med Wolga; fordom räckte 

 de också ända till stranden af Oka 5 ja på högra Dnieper- 

 stranden skola många ortsnamn vara af finskt ursprung (^5)jö- 

 rer i Petermanns Mittheilungen, Ergänzungsheft 21, Bd. V, S. 

 5. — Nenmann die Hellenen im Skythenlande L 113). Folk 

 af denna stam bebodde förr troligen hela landet mellan 

 Wolga och Jaik, hvars namn betyder tlod. Tillochmed sö- 

 der om Wolgas delta i nejden af den i Kaspiska sjön infly- 

 tande Kuma bodde ännu i midten af 9:de seklet de dem när- 

 beslägtade Magyarerne, hvilka mot dess slut drogo till sina 

 nuvarande boplatser (Cassel Magyarische Alterthiimer, S. 124 

 ff.). I 9:de århundradet tillhörde ock vestsidan af Bottniska 

 viken Finnarne, först efter denna tid blefvo de af Svenskarne 

 förtriingda från dessa trakter (Zeuss Die Deutschen und die 



