63 



Beträffande åter det finska pronomen, anser han att 

 "''man känn es geradezu indogernianisch nennen*". Bevis 

 hemtas ej mindre af personalia (me i mi-nä; te, si i si-nä ; 

 hä-n; det vidhängda n, nä, äfven i Slav. genit. me-ne etc), 

 än af demonstrativet tä-inä (Skr. ta etc.) och interrogativet 

 (kii-ka. Lapp. kä, kt, Skr. ka etc.), äfvensom af förbindelsen 

 af pron. suffixerna med prepositioner (t. ex. Lapp. /e^sa-w ""till 

 mig^ liisa-d till dig^ o. s. v., Irisk. le-m, la-t o. s. v.) 



Af nomina och verb, i hvilka han återfinner en sanno- 

 lik urslägtskap mellan de två språkstanimarne. tyckas de vig- 

 tigaste vara Fin. tytär, Mordv. techter, ^vyccxriQ., Fin. sisar, 

 Mordv. sasor. Lat. soror (sosor); Fin. nimi "''namn^, Lapp. 

 namm, Skr. näman; Fin. liha '"kötf", Isl. lik; Fin. käsi, 

 Lapp. kez, Ung. kez. Skr. hasta, Pers. gez (?); Fin. paksu 

 ^■'tjock''", nuyiic: Fin. paljo ^''mycken'", no/.vat Fin. lyhijt '^kort", 

 iXaxvd-, Fin. manaan ^mana^, Lat. moneo; Fin. mahta '"förmå^, 

 Slav. mag-; Fin. tarvita ^behöfva"", tarvet '"'behof^, Tsk. 

 durf-. Slav. treh-; Fin. tehdä "'"'göra''", Ung. teszni, r/.V^/i/. etc. 

 etc. Dock bör till de af Cuno anförda parallelerna reserva- 

 tionsvis erinras, å ena sidan, att de ingalunda först af ho- 

 nom, ulau redan längesedan, blifvit observerade, samt å den 

 andra, att han, enligt den gamla metoden, deribland äfven 

 uj)ptagit många sådana ord (t. ex. Lapp. vuoksa '"oxe'". Fin. 

 vasikka ^kalf", pelto ''åker*'', ''^fälf'', ruis "''råg^, m. ti.) hvilka 

 enligt Thomsens och Ahlqvists forskningar påtagligen äro lå- 

 nade. 



\\. Las US. 



