88 



är lika med förhållandet mellan deras tyngder i lufttomt rum 

 och på samma ställe af jorden, så synes det ju vara helt na- 

 turligt att vid noggranna vägningar reducera till lufttomt 

 rum såväl vägda kroppens som vigternas tyngder; ty det 

 tal, som sålunda bestämmes, uttr^-cker direkt storleken af 

 kroppens massa i förhållande till den använda vigtsenheten. 

 — Enligt den svenska vägningsmetoden kommer man väl 

 till samma mål, men på ett nog indirekt och oegentligt sätt. 

 Man definierar först det svenska skålpundet såsom rikslika- 

 rens tyngd i luft af normal beskaffenhet på det ställe af jor- 

 den, der vägningen anställes, d. v. s. att svenska skålpun- 

 det är en kraftenhet, som varierar med latituden och höjden 

 öfver hafsytan, så att den förblir proportionel mot tyngd- 

 kraftens intensitet på hvarje ställe af jorden. I denna va- 

 riabla kraft-enhet uttrycker man sedan tyngden i tomrum- 

 met af den vägda kroppen, och emedan då äfven denna 

 tyngd är proportionel mot tyngdkraftens intensitet, så blir 

 förhållandet mellan båda tyngderna ett konstant tal, som be- 

 tecknar kroppens massa. Enheten för detta tal är likväl icke, 

 såsom man skulle vänta, massan af någon verkligen existe- 

 rande svensk vigtsetalong, såsom t. ex. rikslikare-skålpundet, 

 utan massan af en fingerad kropp, hvars tyngd i lufttomt 

 rum är lika med tyngden af den lika benämnda vigtsetalon- 

 gen i luft af normal beskaffenhet, — Till dessa den svenska 

 vägningsmetoden åtföljande förvecklingar kommer ännu en 

 teoretisk origtighet, som torde förtjena att framhållas. Om 

 svenska rikslikare-skålpundet tankes förflyttadt till skilda la- 

 tituder, så varierar dess tyngd i luft af normal beskaffenhet 

 strängt taget icke såsom tyngdkraftens intensitet, hvilket vid 

 skålpundets definition förutsattes; ty denna tyngd kan anses 

 bestå af tvenne termer, nemligen: l:o likarens tyngd i tom- 

 rummet, 2:o minus luftens lyftning. Vore nu normal-luften 

 alltid af samma täthet, så skulle båda termerna blifva pro- 

 portionela mot tyngdkraftens intensitet. Men sådant är icke 

 verkliga förhållandet; ty luftens normala beskaffenhet be- 

 stämmes genom trycket af en qvicksilfverpelare af gifven 

 höjd (25,6 sv. dec. tum) och emedan denna pelares tryck 



