95 



artfoi-m af Linné i X:de uppl af Syst. Nat. framhålles som 

 en varietet af Bos taurus under beteckningen af « f7r«s och 

 i den XII:te uppl. som /S Urus utan någon särskild b.eskrif- 

 ning, är väl i ögonen fallande, då han om densamma säger: 

 '^Eahitat in Polonice depressis graminosis ferus Urus.'^ Detta 

 är väl äfven hufvudorsaken dertill, att denna art af somliga 

 författare, t. ex. af v. NoRD.MAMV och Eichv«ai.d, blifvit kallad 

 Bos urus. 



Bos 'primigenius Bojan., som på svenska med full rätt 

 kallas Ur-oxen och ännu under Jul. Caesar's tid anträffades 

 i Germanien i den Hercyniska skogen, men nu redan under 

 en längre tid, enligt någras åsigt dock först sedan den förra 

 hälften af det sextonde seklet, i sitt vilda tillstånd varit all- 

 deles utrotad, egde enligt Caesars och andras beskrifning 

 skapnaden och färgen, nemligeu den svarta, af den vanliga 

 oxen samt var beklädd med temmeligen släta hår öfver hela 

 kroppen, men utmärkte sig genom mycket större dimensio- 

 ner {^''HPK sciL uri, ''''sunt magnitudine paulo infra ele- 

 phantos'^. De Bello Gäll. VI, cap. XXVIII) äfvensom ge- 

 nom hornens storlek. Dessa till färgen hvita och endast emot 

 spetsen svarta horn voro, enligt hvad man känner efter en 

 hel mängd ur torfmossar uppgräfda skallar och t. o. m. hela 

 skeletter, liksom hos alla tama boskapsraser fastade tätt fram- 

 för den kant, som skiljer pannan från nacken; den mer el- 

 ler mindre platta pannan var längre än bred. Enligt NiLs- 

 soKS noggranna undersökningar och forskningar har denna 

 art i forntiden varit kringspridd ^'öfver en stor del af Europa, 

 från det nuvarande Skåne till Frankrike och Italien, och från 

 England till långt in i norra och vestra Asien'\ Deröfver 

 att denna art lefvat t. o. m. i den sydligaste delen af Skan- 

 dinavien ännu sedan landet blifvit af meuniskor bebodt, har 

 nyssnämnde naturforskare framhållit ett tj^dligt och slående 

 bevis, som jag här vill anföra. I universitetets museum i 

 Lund förvaras nemligen ett af Nilsson sjelf dit föräradt ske- 

 lett af en uroxe, som 1840 upptogs på tio fots djup ur en 

 torfmosse vid Önnarp af Wemmenshögs härad i södra Skåne. 

 På detta skelett finner man i ryggen ett märke, som äfven 



