100 



ligt sägen under början af det sjuåriga kriget dit invandrat 

 från Preussen, men sedermera återigen af vargar blifvit ut- 

 drifna derifrån. Bland större däggdjur, som ännu finna ett 

 tillhåll i dessa öde trakter, må här anföras råbockar, vild- 

 svin, räfvar, lodjur, vargar och björnar, och är det bekant, 

 att de begge sistnämnda rofdjuren årligen fälla åtskilliga bi- 

 sonoxar. De fordna polska konungarne företogo ofta jagt- 

 färder till denna vidsträckta skog och synes August III fun- 

 nit ett särdeles nöje deri. Nästan i midten af Bäloväschka 

 ödemarken finnes denne konungs fordna jagtslott, omgifvet 

 af fruktbara åkerfält, och här står äfven en till minne af en 

 1753 företagen jagt uppi-est stenpyramid, som på tvenne si- 

 dor bär inskriptioner på tyska samt på de tvenne andra dy- 

 lika på polska språket. Vid detta tillfälle, den 27:de Sep- 

 tember, fälldes icke mindre än 42 bisonoxar, 13 eigar och 

 2 råbockar, och det är denna hjeltebragd, som inskriptio- 

 nerna på stenen omtala för kommande generationer. 



Dylika större jagt-tillställningar förbjödos här emeller- 

 tid af Kejsar Alexander I 1803 och får nu detta ståtliga 

 djur endast fällas med kejserligt tillstånd. Redan under de 

 polska konungarnes tid skall ett strängt straff hafva blifvit 

 utsatt för dess olofliga dödande och t. o. m. bärandet af röda 

 eller andra lysande kläder, som bragte tjurarne i raseri, var 

 förbjudet i trakten af deras bostad. För en icke alltför lång- 

 tid sedan bestraffades fällandet af en bison med deportation 

 till Siberien, men under sednaste tider, då antalet af exem- 

 plar märkbart förökat sig, har straffet blifvit nedsatt till bö- 

 ter af 150 rubel s:r. 



Föl- skogens vård och dels äfven till bisonoxens be- 

 skydd har man indelat hela området i ett antal underforste- 

 rier eller distrikter. Den årliga inkomsten ifrån Bäloväschka 

 ödemarken är ej ringa och derföre är för skogens bevakning 

 anställd en mängd s. k. jägare, hvilka icke uppbära någon 

 aflöning, men i stället åtnjuta rättigheten att vid kanterna af 

 skogen hvar och en bebruka ett bestämdt antal desjätiner 

 jord. Omkring och uti skogen äro dessutom flere bönder 

 eller kolonister bosatte, af hvilka åtminstone en del, uton? 



