48 
detta fallet med de talrika ord, ”i hvilka onomatopoesin hän- 
för sig ej till hörseln utan till synsinnet eller känseln”, t. ex. 
rehvana, kutvana, vonkale, retkale, huitukka, nuhjus, nah- 
jus, lontti, kötöstää, rötöstää, tötöstää, tuiskaa, huiskaa o. 
s. v. ”Ord af denna beskaffenhet undandraga sig alla språk- 
forskarens bemödanden att med afseende å rotstafvelsens 
betydelse ordna dem under generela synpunkter, och de 
kunna förstås och njutas endast förmedelst språkkänslan hos 
den infödde finnen”. Språkkänslan får och bör i vissa fall 
”afgöra, huruvida ett tvifvelaktigt ord skall förklaras genuint 
eller främmande”. Och vidare: ”tuiskan är ett onomatopoe- 
ticon för synsinnet (beslägtadt dermed är huiskan och kan- 
ske äfven luiskan), hvaremot tiuskan är ett sådant för hör- 
seln?, 
Ostridigt är H. Steinthal för närvarande den mest fram- 
stående forskare som skrifvit angående språkets väsen och 
uppkomst. Teoretiskt uppfattar han den onomatopoetiska 
känslan och den deraf framkallade ljudreflexen såsom prin- 
cip för språkbildningen, ehuru förhållandet dem emellan icke 
alltid kan positivt uppvisas. Men det vore att uppgifva hvarje 
vetenskaplig forskning, om man i stället för att söka det för- 
nuftiga sambandet i det befintliga språkmaterialet än vid ett, 
än vid ett annat ord läte sig nöja med den kategoriska för- 
klaringen : ordet är ett onomatopoeticon, det betyder enligt 
min känsla si och så, och dermed väl, Äfven de nybildade 
onomatopoetiska orden skapas af språkmedvetandet enligt 
dess allmänna lagar och hänföra sig till det förut befintliga 
materialet på visst bestämdt sätt. Den som från barndomen 
vuxit upp med ett språk såsom modersmål, kan väl i all- 
mänhet noggrannare angifva ordens skiftande betydelser, 
så framt han annars vunnit nödig utbildning. Men kan han 
icke för andra göra dessa modifikationer klara, är det omöj- 
ligt att genom lexikalisk bearbetning tyda dem, då äro dessa 
modifikationer subjektiva känslouttryck utan allmän giltig- 
het; de förblifva inom området för det musikaliska sinnets 
mångtusenfaldigt skiftande förnimmelser, men äro icke klart 
medvetna för den tänkande individen, Ur denna synpunkt 
