50 
ligare formen anmärkts. Öfverhufvud är en konseqvent ge- 
nomförd ordningsföljd mellan orden icke eftersträfvad, men 
anmärkas bör, att hr Ahlqvist i afseende å härledningen 
stundom går längre än hvad han eller någon annan hittils 
bevisat vara hållbart. Vid orden kanta häl och kantaa bära 
t. ex. uppfattar han det förra afgjordt såsom stamord, det 
senare såsom härledning. Ordstammen är dock i hvardera 
fallet fullkomligt densamma och fråga kan sålunda blott 
blifva, huruvida den såsom nominalstam förefunnits förr än 
den förekommit i egenskap af verbalstam. Någon verklig 
härledning existerar här icke. 
Efter dessa allmänna anmärkningar vill jag i korthet 
beröra några af de granskningar hr Ahlqvist anstält med 
särskilda numror i min ordbok. Att genomgå dem alla skulle 
mer än lämpligt utvidga omfånget af denna uppsats och vore 
äfven ändamålslöst, då det här icke kan blifva fråga om att 
afgöra i hvilka särskilda fall min framställning af hr A. möj- 
ligen blifvit rättad, i hvilka icke. Förunderligt vore i san- 
ning, om A. med sin vidsträckta kunskap i flera af de fin- 
ska språken icke skulle vara i stånd att här och der upp- 
visa fel och misstag i ett så omfattande arbete på ett nästan 
obanadt fält. Inom den jämförande indogermaniska lexiko- 
grafin, som dock har att stöda sig på talrika och förträffliga 
förarbeten, har en mängd af denna forsknings förnämste repre- 
sentanter redan i decennier sökt utreda det gemensamma rot- 
och ordförrådet, ständigt rättande, förbättrande och kritise- 
rande hvarandras och sina egna förut uttalade åsigter, Detta 
är helt enkelt vetenskapens utvecklingsgång. Vänder sig 
likväl kritiken derhän, att den på grund af flera eller färre 
enligt granskarens uppfattning begångna misstag helt och 
hållet bortser från ett arbetes möjliga förtjenster, då har 
granskningen icke varit rättvis, den blir 1 så fall endast en- 
sidigt häcklande. Sådant blir händelsen i ännu högre grad, 
då frågan gäller spörsmål, hvilka för första gång underka- 
stas vetenskaplig bearbetning eller hvilka till sin natur fordra 
mångsidig pröfning af skälen för och emot. 
