54 
retale med små modifikationer rettu, retu (i adj. retuinen 
slarfvig), retku, rettelö. Andra bildningar med samma suf- 
fix äro kyynele jämte kyynö = ung. könjiä, jfr min ordbok 
n:o 259, seppele och säppäle hårbindel, hvilket Ahlqvist i 
sina kulturord i motsats till Thomsen anser genuint, jfr min 
ordb. n:o 758. På grund af dessa och ännu en mängd lik- 
nande former måste för finskan en diminutivsuffix lehe erkän- 
nas såsom fullt konstaterad, ehuru Ahlqvist i sin Suomen 
kielen rakennus s. 57 bland diminutivsuffixer uppför blott 
formen lo. Möjligheten af en härledning från kansi är här- 
igenom ådagalagd. 
I fråga om innehållet synas ej heller några oöfverstig- 
liga hinder förefinnas. Väl kallas stommen i Kalevala koppa, 
emäpuu, det förra antydande något urgröpt, men i 40 sån- 
gen, som beskrifver det första instrumentet af detta slag, 
säges denna koppa vara gjord af en gäddas käkben, som 
påtagligen icke lemnade tillfälle till någon betydligare urgröp- 
ning. Flere af de former under hvilka kantele i vårt land 
uppträder ha äfven utseende af endast ett lock, öfver hvil- 
ket strängarna äro spända. Af större betydelse är den af 
Ahlqvist påpekade omständighet att litthauerna, ur hvilkas 
språk finnarne upptagit så många lånord, benämna sin folk- 
harpa kanklys, och att ordet ej förekommer annat än vid 
Östersjön. Här åter är formen icke rätt öfverensstämmande. 
Bokstafven y betecknar ortografiskt ett långt i hvarföre det 
littauiska rugys upptagits såsom ruis, stam rukii; lånordet 
borde derföre äga formen kanklis, kankelis, kankele eller 
något liknande, i synnerhet som finskan ingalunda undviker 
dylika ljudförbindelser: konkelo, kankeloinen. Ljudöfvergån- 
gen kunde då ha inträffat endast för att undvika samman- 
träffandet med kankea o. a. Men härtill kommer, att man i 
nordöstra delen af landet benämt den lappska trolltrumman 
kannus, hvilken betydelse utan tvifvel sammanhänger med 
kansi. Tills vidare måste jag derföre fasthålla vid den åsigt, 
att skälen för ordets inhemska ursprung äro öfvervägande. 
N:o 85—92. De under dessa numror sammanförda ord 
under en gemensam rot kas ”feucht sein, blähen, anschwellen, 
