56 
har något att skaffa med förenämda ordgrupper synes berät- 
tigad, då de sannolikt sammanhänga med öfriga språks bild- 
ningar i betydelsen skorf, utslag, hvilka jag sammanfört under 
n:o 91. Deremot synes det osäkert om i så fall kässä puc- 
kel, knöl, växt bör förbindas med de föregående, då det väl 
icke kan skiljas från sambandet med syrj. £kig tjock, cerem. 
kiäzgo, kizge tjock, tät, lapp. kassa, kassok tjock, gassko 
buk. Hvad kaski beträffar, hvilket Ahlqvist väl riktigt 
uttydt såsom stående för kaski-maa, hvarigenom det erhål- 
ler den i estniskan ännu förekommande betydelsen björk (jfr 
auszäge aus einer neuen gram. Vet. soc. acta X, 205), be- 
traktar han detta ord såsom en ”sjelfständig, allena stående 
ordstam”, Härvid är att märkas, att språket öfverhufvud 
icke skapar dylika isolerade bildningar; der de förekomma, 
äro de blott numera till sin gestalt och betydelse så omfor- 
made, att forskaren har svårt att uppdaga deras ursprung. 
Med anledning deraf, att liviskan har ett ord kaikt bety- 
dande fuktig, våt, saftig, hvilket till sin form är diminutiv- 
bildning stående i samband med fin. kasea, har jag i mitt 
wörterbuch n:o 98 hänfört kaski till denna bildning. Ander- 
son har i sina ”Studien zur vergleichung der indogermani- 
schen und finniseh-ugrisehen sprachen” s. 251 förklarat kaskt 
ur en annan rot kas, hvilken han ger betydelserna kratzen, 
sehaben, reissen och ur hvilken de finska kassata rista upp, 
kasata hugga, kaskata rista upp, göra inskärningar, skafva, 
lappska kasket mordere m. fl. vore härledda. Enligt denna 
etymologi vore väl kaski-maa lätt att tyda såsom ett ställe 
hvilket man uppristat för sådd, eller möjligen hvarest man 
nedhuggit träden, men betydelsen björk för det estniskt-finska 
ordet vore ej lika klar, ej heller hvarföre äfven en växande 
sved, som annars kallas halme kunde så benämnas, Måhända 
antyder äfven Kkasu strå, dåligt hö hellre samband med kas 
fuktig. 
N:o 112. Såsom ett svårt missgrepp anser Ahlqvist det 
vara, att jag anfört det estn. kostma bland ”onomatopoetiska” 
ord sådana som kahajan, kuhisen m. fl., då det till ljud och 
betydelse är fullkomligen identiskt med fin. kostan hvars 
