64 
gar utan samband med det öfriga språkmaterialet. I när- 
varande fall äger finskan i själfva verket flera beslägtade 
uttryck, såsom topertua bli sanslös och det af mig äfven an- 
förda, med est. töbi identiska ordet topt sjukdomsanfall. 
Äfven i liviskan förekommer tob och töb i betydelsen sjuk- 
dom: vexlingen af o och e vokal är i dessa språk ganska all- 
män. Huruvida f. potea, som väl kan stå i samband med 
potisen pösa, porla, utgår från samma grundbetydelse som 
de föregående och följaktligen uppkommit genom ljudom- 
kastning, återstår att undersöka. 
N:o 566. Hr A. förklarar sammanställningen af magy. 
I6, vog. lu, ostj. lou med liv. loju och f. laikko höra ”till 
de djerfheter, hvilka endast hr D. kan begå”, påminnande 
att laikko = laukki egentligen betyder bläs, hvit fläck i 
pannan på en häst, samt att det fullständiga uttrycket är 
laikko-pää bläshufvad. Någon utredning af ordets etymologi 
har han dock ej lemnat, i hvilket hänseende det är af in- 
tresse, att laikko utom bläs äfven har betydelsen frans, rem- 
sa, laikka betyder flisa, splittra, sqvalp = läikkä vågsvall 
samt laikka påää = laikka latva enligt Lönnrot med rörlig, 
vaggande krona. De synas derföre hänga tillsammans med 
laikkua röras lätt, laikkaa röras hastigt, skrida fram, samt 
laukka språng, skutt, laukata galoppera, hvarföre laikko ur- 
sprungligen icke torde beteckna hurudan fläck som helst, 
utan en i rörelse varande sådan. Det liv. loju sto, som 
Wiedemann kallar föråldradt, förmodar A. vara icke djurets 
rätta namn, utan, så framt det ej är lånord, en föraktfull 
benämning på en mager, dålig märr, jfr f. loju lättjefull ställ- 
ning, lojua vräka sig. Estniskan äger likväl ett härmed be- 
slägtadt Jlojus vieh, thier, som utan tvifvel samhanhänger 
med Jloigun vackla, f. loikata göra språng, lojahtaa skutta 
långsträckt fram. Det återstår derföre att undersöka de ugri- 
ska ordens etymologi. Skulle det visa sig att Id ståri sam- 
band med ung. lögni för lovo-gni sehlenkern, sish schwin- 
gen eller liknande ord, så funnes på hvardera hållet benäm- 
ningar på hästen med enahanda ursprung. De talrika inhem- 
ska benämningar på hingst och sto, som hos de flesta finska 
