115 
stundom till den grad, att pästan hela kristallmassan företer 
aggregatpolarisation. 
Hvilkendera af dessa åsigter angående gongylitens ge- 
netiska förhållanden är den riktigare måste tillsvidare lem- 
nas derhän. Så mycket kan med någon bestämdhet sägas, 
att gongyliten härstammar från ett kiselsyrerikt, jernfattigt 
mineral, alldenstund den är ymnigt uppblandad med qvarz 
samt icke innehåller en amorf substans, hvilken sednare all- 
mänt förekommer i de metamorfoser från nyssnämnda mine- 
ralier, hvilka innehålla en något större jernhalt, så t. ex. i 
linseit och” de flesta cordieritmetamorfoser. — Vid använ- 
dandet af den i Rosenbusch's mikroskop befintliga qvarzplat- 
tan kan man med stor bestämdhet särskilja en amorf från 
en kristalliserad substans, i det att vid preparatets kring- 
vridning den förra bibehåller, den sednare förändrar den ge- 
nom qvarzplattan uppkomna färgen. 
Marmairolit från Långban. Detta af N. O. Holst ana- 
lyserade, och såsom en afart af enstatit ansedda mineral 
(Geol. föreningens i Stockholm förhandlingar II p. 530) vi- 
sar sig i polariseradt ljus höra till monokliniska systemet 
med omk. 202 vinkel mellan en opt. elasticitetsrikning och 
den kristallografiska längdriktningen, samt kan sålunda icke 
vara enstatit utan måste anses såsom en mangan- och natrium- 
haltig grammatit. I kemiskt hänseende öfverensstämmer den 
äfven nära nog fullkomligt med den s. k. BRichteriten eller 
mangan-hornblendet från Långban, och kan anses såsom en 
derb, strålig modifikation deraf. Det torde kunna ifrågasättas 
huruvida dessa och dylika afarter af redan kända mineralier 
verkligen förtjena att betecknas med särskilda namn. Så- 
dana mer eller mindre välklingande namn kunna möjligen 
för mineralhandeln vara af vigt, men för vetenskapen såsom 
sådan är deras betydelse ganska tvifvelaktig. Behofvet af 
en konseqvent och systematisk genomförd mineralogisk no- 
menklatur börjar allt mer och mer att göra sig kännbart, då 
man tar i betraktande, att en enda större isomorf mineral- 
grupp kan innehålla flere hundrade sådana artförändringar som 
det ifrågavarande mineralet. Det af Breithaupt gjorda miss- 
