185 
staka personer gåfvos, hvilka lifvades af samma okufliga 
ande, som utmärkt camisarderna och, hellre än att under- 
kasta sig, irrade omkring uti bygderna såsom fågelfria, i hem- 
lighet skyddade af trosförvandter och bemödande sig att 
höja dessas sjunkna förtröstan. Ibland dem intog en af Ca- 
valiers fordne följeslagare, Bombonnoux, ett anmärkningsvärdt 
rum. Jemväl några folkpredikanter visade sig i Languedoc 
(Huc, Vesson, Arnaud, Corteiz, m. fl.), de der vågade att, 
trots de drakoniska lagarne, ibland klippor och i skogar sam- 
mankalla små församlingar; likartade företeelser tedde sig 
ock annorstädes, der protestanter funnits, såsom i Dauphiné, 
i Poitou, Normandie, ja Bretagne och Picardie, Den härvid 
rådande stämningen var dock icke fri ifrån en ekstatisk, fan- 
tastisk riktning; bland talarena gåfvos sådana, som betrak- 
tades såsom inspirerade och begåfvade med uppenbarelser; 
uti södern vandrade profetissor omkring uti aflägsnare bygder. 
Frågan gällde nu huruvida ibland dessa, af trettioåriga, 
oerhörda lidanden hemsökta menigheter och dessa exalterade 
fraktioner deraf en verklig, sann protestantism mera kunde 
uppstå eller huruvida icke de förhanden varande företeelserna 
voro att anse såsom ecalvinismens dödsryckningar? Mången- 
städes ibland de nyomvände, isynnerhet dem, som icke vågade 
ansluta sig till de nämnde andaktsöfningarne, rådde ett qval- 
fullt dubbellif; om dagarne, inför åskådare voro de katoliker, 
medan de åter under nattens ensliga timmar inom sina bo- 
ningar sökte uppbyggelse på sina fiders sätt. Men hvilka 
beståndande följder kunde väl förväntas af ett dylikt van- 
kelmod och halfhet? Månne icke närmast att ljumheten skulle 
öfvergå uli indifferentism och andlig död? 
Såsom en epokgörande händelse måste derföre det an- 
ses då under dessa kritiska tider en man, visserligen icke 
begåfvad med ett öfverlägset snille, men i dess ställe med 
uppoffrande öfvertygelse i förening med energi och ett klart, 
oförvilladt omdöme, uppträdde och då han, biträdd af några 
likatänkande, under ständig lifsfara anslog de strängar, som 
gåfvo genklang i de nyomvändes bröst, jemte det att han 
förmådde hejda de exalterade. Detta var Antoine Court. 
