188 
fästat ett pris å Courts hufvud; här gällde jemväl att genom 
ihärdighet besegra de vacklandes betänkligheter och hejda de 
inspirerade, att utse förtroendemän till äldste uti de nybil- 
dade församlingarna och att anordna samlingarna för kulten 
med största varsamhet. Men å en annan sida gällde ock att 
fullständigt utlägga och framvisa berättigandet af dessa as- 
semblées du désert inför möjligen neutrala domare och isyn- 
nerhet för landsmän i utlandet, hvilka med misstro betrak- 
tade rörelsen. Bland andre uppträdde den frejdade Basnage 
i Haag och Pictet i Geneve i förstone varnande emot före- 
nämnde möten; det ålåg Court att skriftligen och utförligt 
förklara sig, innan missförståndet blef skingradt. 
Hos den katolska allmänheten, d. v. s. den del deraf, 
som icke leddes af fanatism, utan tvärtom representerade ti- 
dens bildning, mötte naturligtvis, äfven der protestanternas 
skäl lyckats göra sig kända, ännu mindre bifall eller gillande. 
Samtiden, äfven der densamma stod främmande för katolska 
kyrkan, kunde icke, genomträngd af den absoluta monarkins 
grundsatser som den var, fatta olydnad emot utfärdade or- 
donnanser ; också uti samvetssaker borde ,le service du Roi” 
gå framför allt. I öfrigt låg traditionelt emot hvgenotterna 
fördomen att dessa icke voro goda fransmän; man åberopade 
deras fordna förbindelser med protestantiska makter, Eng- 
land, Holland och Tyskland, samt spårade uti de nu fram- 
trädande företeelserna misstänkliga symptomer, der främlin- 
gar bedrefvo riksskadliga verk under hemlighetens slöja. 
Den sjelfständighet i tänkesätt och bedömande af lifvets hög- 
sta frågor calvinisterna visade, var stötande och vittnade om 
en ringaktning af auktoritet och auktoritets-tro, som väl, 
sade man, i Schweitz och vissa andra länder kunde vara på 
sin plats, men icke öfverensstämde med Frankrikes förhål- 
landen. I öfrigt hade mångenstädes hela den protestantiska 
frågan, som tillförene lifligt behandlats, lemnat rum för lik- 
nöjdhet och indifferentism; Michelet säger med rätta att 
denna fråga i tidens längd uttröttat hans ombytliga lands- 
män och att man, utan vidare reflexioner, lät sakerna ha sin 
gång. 
