196 
man anhöll om understöd ifrån Languedoc, som relativt var 
protestantismens fastaste värn. 
Stödjer man sig likväl på dessa uppgifter, framgår dock, 
under fullt erkännande af de misshandlades fasthet, äfven 
ett annat resultat. De drakoniska påbuden hade icke i sin 
fullständighet och allestädes kunnat sättas i verket. Ty detta 
skulle dock i längden medfört ett större nederlag åt prote- 
stantismen än som skett. Den gamle Båville hade icke ef- 
terföljare, som voro honom vuxne. Hvad kardinal Fleury, 
såsom den egentlige ledaren af politiken, angick, var han 
icke en våldets man i egentlig mening, ehuru han stod i be- 
roende af sina ståndsbröder, hvilkas bistånd han på visst sätt 
hade att tacka för sin upphöjda ställning. Han lutade åt 
det förfaringssätt, som icke så mycket lät blod flyta, utan 
mera angrep de reformertas egendom och personliga frihet: 
han var icke vän af scéner, som väckte stort uppseende. Å 
andra sidan röjas också tydliga spår ibland de verkställande 
myndigheterna af trötthet vid ett våldsamhets- och öfver- 
vaknings-system, som icke ledde till målet; man har yttran- 
den af några intendenter och andre embetsmän rörande pre- 
sterskapet, der dettas hätska förföljelselust ogillas och på det 
sjelft återkastas skulden för att protestanterna icke närmade 
sig den herrskande kyrkan. 
Historien har ifrån medlet af 1700-talet bevarat minnet 
af en sådan kortare hvilotid, hvilken dock har sin enda för- 
klaring i tillfälliga förhållanden i sjelfva styrelse-centrum, 
de der då utöfvade afgörande inflytande. Fleury, kleresiets 
förespråkare, hade dött (januari 1743) och Ludvig XV erin- 
rades icke tillsvidare om protestanterna. Hans gunstling, 
hertigen af Richelieu, militär-guvernör i Languedoc, förstod 
i allo sin herre; han förhöll sig jemväl passiv. Under åren 
1743 och 1744 hämtade de förföljde derföre krafter; ja, de 
hängåfvo sig åt blott alltför snart skingrade illusioner, Mi- 
litären åsåg andaktssammankomster utan att spränga desam- 
ma och spionerna vunno för tillfället icke gehör. Man såg 
derföre talrikt besökta, af några tusen personer öfvervarade 
gudstjenster i södern; de höllos t. o. m. i närmaste grann- 
